133 



at den kortere og ufuldstændigere Udvikling maa antages at 

 have gaaet forud for den udførligere og bestemtere; — en For- 

 udsætning , der ikke er sikkrere, end den modsatte, at det om- 

 vendte Forhold maa antages for det rigtige. At der i Petri 

 Brev findes i Henseende til Læreindhold en Mangel paa den 

 Bestemthed og Udvikling , som findes f. Ex. hos Paulus og Jo- 

 hannes, indrømmes fra alle Sider; men hvad Weiss betragter 

 som Kjendetegn paa en tidligere Læreudviklings Ufuldstændighed 

 og Ubestemthed, kan med lige Ret af Andre ansees for at have 

 sin Grund i, at Brevet tilhører en sildigere Tid og en Retning, 

 hvor man bestræbte sig for at holde sig blot til det Alminde- 

 lige, Uomtvistelige, det i og for sig Vigtige og Nødvendige, 

 hvorom alle Partier og Anskuelser maatte enes.*) 



Man vil kunne antage Muligheder af det Sidste, uden at 

 man derfor med Baur behøver at opgive Petribrevets Ægthed, 

 men man maa give sidstnævnte Theolog Ret i, at Weiss's Be- 

 viisførelse for det af ham antagne Forhold mellem Parallelerne 

 i Petribrevet og de paulinske Breve staaer trods sin Subtilitet i 

 omvendt Forhold til de energiske Forsikkringer, hvormed Weiss 

 ledsager samme.**) Det er os ikke tilladt her at gaae dybere 



*) „Il nous sera permis de penser, que l'apotre (Petrus) voulait contribuer 

 pour sa part å faire cesser la fermentation et l'ardeur polémique des 

 esprits dans les églises de l'Asie mineure; il voulait montrer que 

 l'Evangile et l'Evangile de Paul, de eet apotre, qu'on y repudiait comme 

 l'ennemi de la loi, offrait une nourriture suffisante aux åmes, pour qu'on 

 n'eut pas besoin de se préoucuper de certaines questions en litige. 

 Beuss, Æstoire de la theol. chrét. au siede apostolique II. p. 586. 

 **) Die Abhangigkeit der petrinischen Stelle (1 Petr. II, 8—12 sig-. XII, 

 14 — 19) ist eine reine Unmoglichkeit ; — wenn nicht der unglaublichste 

 Zufall gewaltet haben soli, so muss die paulinische Stelle aus der Erin- 

 nerung an die petrinische geschrieben seyn" (S. 416) — „Ueber die 

 Urspriinglichkeit der petrinischen Stelle kann kaum mehr ein Zweifel 

 iibrig bleiben (1 Petr. II, 13, 14, sig. Rom. XIII, 1--6). Nach allen 

 Anzeigen ist es geråde zu unmoglich, dass Petrus die paulinische be- 

 nutzt hat" (S. 418). „Wir meinen aufs Evidenteste nachgewiesen zu 

 haben, dass, die Abhangigkeit einer der beiden Stellen zugestanden, 

 die Urspriinglichkeit nur auf Seiten des Petrus seyn kann" (S. 420. ^ 



