193 



kun to af disse vare saa tykbugede, at de udvendigen røbede sig 

 som Ormeværter; og ved Aabningen viste de sig ogsaa som de 

 eneste, der virkeligen husede Ormen. Naar man betragtede 

 de enkelte iagttagelige Flokke nøiere, var der heller ikke noget 

 i deres Bugs Farve eller i Bevægelserne, der antydede, at de 

 vare angrebne af disse Fjender. Til den Aarstid tør Ormen 

 altsaa antages at have omtrent fuldendt den Udvikling, som den er 

 istand til at naae i Fiskene, og de faa, der vare tilbage, maae 

 vistnok ansees for Efternølere. 



Hundestejlens Bændelorm, der allerede hos Linné var Typus 

 for en egen Slægt: Fasciola og efter mange Omstillinger endnu 

 i nyere Systemer danner en egen Slægt for sig under Navnet 

 Schistocephalus Crepl, ansees for at være den af alle Bændel- 

 ormene, der slutter sig nærmest til Slægten Ligula, hvilken lige- 

 ledes lever i vore Ferskvandsfiskes, nemlig Karpeformernes, Bug- 

 hule og udenfor Tarmkanalen. Der turde maaskee , uden at 

 lægge ligefrem Hovedvægten paa denne Tilnærmelse, være Grund 

 til at formode, at ogsaa Arterne af Ligula-Slægten vandre fri- 

 villigen ud igjennem Bughulens Vægge. Jeg har idetmindste i 

 senere Aar enkelte (3) Gange truffen Cyprinus- Individer døde, 

 med gjennembrudte Bugsider og en lang Remorm i Nærheden af 

 dem, og der er, som bekjendt, oftere blevet iagttaget levende 

 Individer af disse Ormearter i Vandet. Ja det mangler ikke 

 paa ældre, men oversete Iagttagelser, som synes at sætte disse 

 alenlange Ormes frivillige Udvandring af Fisken udenfor al Tvivl. 

 Hos Goeze, Versuch einer Naturgeschichte der Eingeweide- 

 wtirmerjhierischer Korper, 1782 ; S. 189, hedder det om Brasenens 

 Remorm, [som^han kalder Fasciola intestinalis L., fordi Linné 

 delvis under dette Navn ogsaa havde indbefattet Karpeformernes 

 Bændelorme]: »Im folgenden Jahre bekam ich wieder einen 

 Transport solcher Fische von Berlin, in denen sich die Fieke 

 zum Theil durch den Riicken durchgebohrt hatten, zum Theil 



