200 



ældre latinsk Majuskelskrift, som Udgiveren, den yngre Pertz, 

 henfører til det andet eller tredie Aarhundrede efter Christus, 

 hvis Indhold er historisk og angaaer den romerske Republik. 

 Denne underste Skrift fremtraadte iøvrigt ved den chemiske 

 Paavirkning tidligere end Cursivskriften og maatte, saavidt muligt, 

 læses, førend den ved dennes Fremtræden blev utydeligere end 

 den allerede var blevet ved Bestræbelsen for at udslette den 

 og berede Pergamentet til den senere Brug. Af nogle af de 

 24 Sider har derfor slet Intet eller saagodtsom Intet kunnet 

 læses; men ogsaa paa de øvrige Sider er der paa ikke faa 

 Steder læst aabenbart galt, og Udgiveren har i det Hele ikke 

 besiddet saa sikker Sprogtakt, at den kunde understotte og lede 

 hans Øie tilstrækkeligt, — Mangler, hvorom ogsaa baade hans 

 egen Vaklen i Angivelserne og hans stundom høist uheldige 

 Rettelser og Suppleringer vidne. (Derimod har den bekjendte 

 Philolog og Historiker Tli. Mommsen ved at gjennemlæse Cor- 

 recturarkene af Udgaven meddeelt en Mængde gode Rettelser 

 ved Siden af mindre heldige, ligesom ogsaa Philologen Bernays 

 har givet Bidrag til Textens Berigtigelse.) Over de to Skrift- 

 columner læses paa adskillige Sider Liciniani og paa de mod- 

 satte Sider Bogtal (lib. XXVI o. s. v.). Den ældre Pertz meente 

 eet Sted at læse G. (GJ) Grant Liciniani, men Sønnen har Intet 

 kunnet see af G. Grani, og det er i sig selv aldeles usandsyn- 

 ligt, at Forfatternavnet paa een Side var angivet anderledes end 

 paa de andre; den yngre Pertz angiver i Fortalen paa eet Sted 

 at have læst G. Liciniani, men i Aftrykket selv findes ikke C. 

 Bogtallene ere tildeels usikkre, eet aabenbart galt, da det høieste 

 Tal (XXXVI eller XXXVIII) angives at findes paa et (derfor af 

 P. som det sidste aftrykt) Blad, der efter Indholdet aldeles 

 aabenbart er det næstførste. (Ogsaa et andet Sted er det sand- 

 synligt, at to Blade bør omsættes. Pertz fandt 1856 Bladene, 

 af hvilke de 8 før parviis hængte sammen og i det syriske 

 Haandskrift dannede en sammenhængende quaternio eller et Hefte 

 af 4 Dobbeltblade, opløste.) 



