203 



gjenkommer hos Servius, det andet hos Censorinus, saameget 

 mere som ved den gamle Granius Flaccus et om en Adoption 

 mindende Adjectiv, som Licinianus, efter den Tids Skik og 

 Vedtægt i Navne, aldrig vilde have hængt sig til hans Navn i 

 Litteraturen, medens i den senere Romertid Navne af denne 

 Form brugtes som almindelige uden hiin Betydning. Der- 

 næst er Opstillingen af denne Granius Flaccus fra Cæsars, 

 Varros og Ciceros Tid som Forfatter af et stort og omfattende 

 historisk Værk, hvoraf andensteds ikke det fjerneste Spor har 

 holdt sig, aldeles usandsynlig, da vi have Notitser om den Tids 

 historiske Forfattere, der omfatte endog de ubetydeligste og 

 ikke vilde have forbigaaet en, hvis udførlige Værk endnu af- 

 skreves i det andet eller tredie Aarhundrede efter Christus 

 (hvortil Perts henfører Haandskriftet), medens vi tydeligt kunne 

 see , at Livius i Keisertiden aldeles fortrængte de raa tidligere 

 Forsøg paa romerske Universalhistorier, der kun opbevaredes 

 og af enkelte Forskere opsøgtes i ældre Haandskrifter. Heller 

 ikke vilde en Samtidig af Varro og Julius Cæsar lettelig omtale 

 Sallusts Historiæ, hvortil med Nævnelse af Sallust hentydes i 

 Brudstykkerne S. 23 , som en Forgængers længst bekjendte Ar- 

 beide, hvilket hans Læsere ventede benyttet at ham, da Sallusts 

 Historiæ ganske vist ere udgivne efter Cæsars Død. Men just 

 denne Omtale af Sallust burde ved dens hele Art have vakt 

 Udgiverens Opmærksomhed for Brudstykkernes i det Øvrige der- 

 til svarende Beskaffenhed og derved for Erkjendelsen af deres 

 Tid og Plads i Litteraturen.*) Thi Sallust nævnes ikke som en 



■ ) Umiddelbart efter Beretning-en om Sullas Ligbegængelse (In campo Romæ 

 sepultus est amplissimo tunere elatus magna populi frequentia, cujus 

 rogo quum ignis esset inlatus, non mediocris imber est insecutus) falder, 

 uden et eneste Overgangsord, følgende Bemærkning ned (de med Cur- 

 siv trykte Bogstaver ere i Haandskriftet ulæselige ved Slutningen af 

 anden Columnes Linier): Sallustii opus nobis occurrit; sed nos, ut in- 

 stituimus, moras et non urgentia omittemus; nam Sallustium non ut 

 historicum puto sed ut (saaledes maa der læses; Udgaven har: non ut 

 historici sunt sed ut) oratorem legendum; nam et tempora reprehendit 

 sua et cZelicta carpit et contiones inserit (Udgaven: cont — ingerit, urig 



