204 



Samtidig, hvis Fremstilling af visse Begivenheder den anden 

 republikanske Skribent berører og tager Hensyn til, (allerede 

 Citationsmaaden vilde her være en ganske anden; Navnet vilde 

 have været C.Sallustius), men han dukker pludselig op som den 

 klassiske Autoritet, hvem den foreliggende Forfatters Læsere 

 kunde vente fra et givet Punkt, Sullas Død, at see indtræde 

 som Underlag for det Arbeide, han byder dem, og forsvinder 

 derpaa ligesaa hurtig med den Bemærkning, at hans oratoriske 

 og udmalende Fremstilling ikke passer til Benyttelse for nær- 

 værende Forfatters paa de nødvendige nøgne Facta gaaende 

 Formaal. Skjøndt med en vis Værdighed (sed nos, ut institui- 

 mus, o. s. v.) antyder dog Forfatteren her i det Væsentlige sin 

 Stilling og Opgave, saaledes som den ved en uhildet Betragt- 

 ning af de bevarede Stykker selv tydelig viser sig. Skriftet, 

 hvoraf disse Blade ere komne til os, var et, udentvivl det tredie 

 eller fjerde Aarhundrede efter Christus tilhorende, Excerpt af 

 den romerske republikanske Historie, væsentlig efter og af Livius, 

 med særdeles uforholdsmæssig Fremhævelse af J ertegn, Anecdoter 

 og Curiøsiteter , der havde faaet en Plads i Skoletraditionen, 

 men med usammenhængende Omrids og raa Stumper af de store 

 Begivenheder, hvori mærkelige Feiltagelser lade sig paavise 

 endog i det lidet, der er opbevaret, og med Tilfoielse af enkelte 

 antiqvariske Notitser. 



Begrundelsen af denne almindelige Dom samler sig i føl- 

 gende Momenter: 



tig gjort til et: convitia ingerit) et datince . . . . loca montes flum . . . et 

 hoc genus amo . . . etcultaetconpa .... disserendo. (Pertzs og Moram- 

 sens Supplering er høist uheldig; flere Bogstaver ere udentvivl af Pertz 

 læste urigtigt. Hvad der skal gjøres af datince, er uvist; men de føl- 

 gende Accusativer styres af comparat disserendo og maaskee et andet 

 Verbum, der ligger skjult i Bogstaverne etcultae, f. Ex. explicat et con- 

 parat disserendo. Næst foran stod: id genus alia). Derefter følger lige 



abrupt om de efter Sullas Død indtraadte Bevægelser: Verum 



cogenerattr. pi. co . . . les uti tribuniciam . . testatem restitue . . . (Verum 

 orare coeperat plebs consules uti tribuniciam potestatem restituerent, 

 eller: verum cogere coeperat tr. pi. consules o. s. v.). 



