223 



at bestyrke dem i Troen paa Evangeliet, har Brevet særligt til 

 Øiemed deels at bestride visse Vranglærere (xpsvåoåtåaGitaloi), 

 der snart skildres som fremtidige (II, 1-3, si. III, 3), snart som 

 allerede nærværende (II, 12-15, 17-22), der betegnes som Sect- 

 stiftere, Herrens Fornægtere, Svælgere, Vindesyge, Vellystige, 

 Forførere, Bileams Efterfølgere, som under Forjættelsen af en 

 falsk Frihed misbruge denne til Andres Forførelse og egen For- 

 tabelse — kort, som høist lastefulde Mennesker, medens det 

 er uklart, hvori deres theoretiske Lærdomme egentlig have be- 

 staaet (Cap. II) ; deels at befæste Overbeviisningen om Herrens 

 forestaaende Parusie og den dermed forbundne nye Tingenes 

 Orden, hvorover der var opkastet Tvivl af Mennesker, som 

 spottende henviste til den Tid, der allerede var forløben, uden 

 at nogen Forandring var indtraadt, som kunde antyde Opfyldel- 

 sen af hiin Forventning (III, 1-13). Der findes ingen Angivelse 

 af, hvorvidt denne Benægtelse af Parusien stod i Forbindelse 

 med de omtalte Vranglæreres Anskuelser, uden forsaavidt at der 

 ogsaa om hine Spottere (åfinatxrai) , som skulle komme i de 

 sidste Dage (in sG%dxov i&v rj^égcav III, 3) siges, at det er Men- 

 nesker, som vandre efter deres egne Lyster {x<xtcc xåg låictc 

 im^vfjtiac avnav noQsvofjbsvoi 3, III sig. Jud. 16. 18). Imod disse 

 trodsige og letsindige Tvivlere gjør Brevets Forfatter — næst 

 efter Henviisningen til, at »for Gud ere tusinde Aar som een 

 Dag« — opmærksom paa, hvorledes Udsættelsen af Dommens 

 Dag er grundet i »Guds Naade og Langmodighed, der giver 

 Menneskene Tid til Omvendelse«. Denne Betragtning maatte 

 »Læserne allerede kjende fra Apostlen Pauli Breve« (sig. f. Ex. 

 Rom. II, 4), hvori »findes Noget, som er vanskeligt at forstaae, 

 men som de Ukyndige og Ubefæstede forvende {h olg s<fu åvc- 

 voijta iiva, a ol apa&ttc xai dtfiygixToi arosfilovtftv) , ligesom 

 de gjøre det ved de øvrige Skrifter (ole xal tdc loindg ygaqdg) 

 til deres egen Fordærvelse« (III, 14-17). 



Ifølge I, 13. 14 er Brevet forfattet henimod Apostlens sidste 

 Dage. 



