228 



paa at identificere dem med Gnostikerne i den efterapostoliske 

 Tid. Thi ogsaa dette maa vel bemærkes, at ved Siden af en 

 Lighed mellem de i det N. T. bekæmpede Hæretikere og det 

 2det Aarhundredes Gnostikere viser der sig tillige en Ulighed, 

 hvilken altfor ofte er bleven overseet i de didhørende Forhand- 

 linger. I alle Skrifter mod Gnostikerne i det 2det Aarhundrede 

 er Hovedangrebet rettet mod den store Hovedsætning: »at den 

 høieste, den sande, den af Christus forkyndte, det Nye Testa- 

 mentes Gud er en ganske anden end den Gud, der har skabt 

 Verden, Demiurgen, som har aabenbaret sig i det Gamle Testa- 

 mente«. Skjøndt man nu vel ikke med den Sikkerhed som 

 Thiersch (o. a. St.) tør paastaae, at Forfatterne til de ovenom- 

 talte Skrifter i det N. T., dersom de havde levet i 2det Aarhun- 

 drede og havde havt til Hensigt at bestride Datidens Gnostikere, 

 ikke vilde have undladt med al Styrke at fremhæve hiint Hoved- 

 punkt i Controversen mod disse*), saa er det dog vist, at i 

 det TS T . T. bliver denne Form af Dualismen, denne blasphemia 

 creatoris, som Tertullian kalder den, ikke omtalt med et Ord. 

 Derfor er det ogsaa med Rette blevet anseet for een af Grun- 

 dene til at betvivle Ægtheden af de paa Armenisk opbevarede 

 Breve fra Korinthierne til Paulus og fra Paulus til Korinthierne **), 



*) Dog er den af Hilgenfeld {Die johanneischen Briefe, Theol. Jahrb. 1855, 

 S. 508) gjorte Indsigelse, at man paa denne Maade ogsaa med Lethed 

 vilde kunne redde de Ignatianske Breves Ægthed, ikke trællende; thi 

 virkelig kan den Omstændighed tale for de Ignatianske Breves Affattelse 

 i Begyndelsen af 2det Aarh. , at de bekæmpe Gnostikernes Doketisinc, 

 uden udtrykkeligen at polemisere mod den vistnok til Grund liggende 

 Dualisme af Legem og Aandeverdenen, men som endnu ikke havde fuld* 

 stændigen udviklet sig. 



**) Disse to Breve hleve først dragne for Lyset i det 17de Aarhundrede ved 

 en engelsk Adelsmand Gilbert North, der bragte et ufuldstændigt i 

 Smyrna forfærdiget armenisk Haandskrift til Europa. De bleve i For- 

 hindelse med en god græsk Oversættelse udgivne i London 173G ved 

 Georg og Vilhelm Whiston — hvis Fader, den paa Grund af sin Aria- 

 nisme afsatte Prof. Mathescos i Cambridge, Vilhelm Whiston, havde i 

 Anledning af hine Breve ladet sine Sønner lære Armenisk. J. B. Carpzow 

 hekjendtgjorde .i Tydskland den Whistonske Bearbeidelse, men udviklede 



