229 



at i disse Breve polemiseres der imod en saadan Adskillelse af 

 Verdens Skaber og den høieste Gud, medens der i den hele 

 christelige Litteratur fra det første Aarhundrede hersker en 

 fuldkommen Taushed om denne Slags Vranglære. 



Hertil kommer endnu andre Forskjelligheder, som ved nøiere 

 Betragtning vise sig mellem Hæretikerne, der bekjæmpes i det 

 Nye Testamentes Skrifter, og det 2det Aarhundredes Gnostikere. 

 Hine ryggesløse og hovmodige Mennesker, som skildres i 2det 

 Petri Brev, i Judæ Brev og i Apokalypsen, søgte endnu at holde 

 sig i Forbindelse med Kirken; de toge Deel i de Christnes 

 Kjærlighedsmaaltider (Jud. 12) og bleve taalte i flere Menigheder, 

 som netop derfor straffes af Johannes i hans Apokalypse (II. 

 12-17. 18-29). De senere Gnostikere isolerede sig derimod i 



tillige Grunden imod Brevenes Ægthed. Mosheim og J. D. Michaelis 

 istemmede samme Dom, som ikke blev underkjendt af nogen nyere Kri- 

 tiker, førend V. F. Binch i Aaret 1823 fremtraadte som en varm Tals- 

 mand for de tvende Epistler, af hvilke der bevares 8 Haandskrifter paa 

 Armenisk i Klostret St. Lazaro ved Venedig. Det var den lærde arme- 

 niske Munk Pasqual Ancher, der havde været Rincks Medhjælper og som, 

 selv overbeviist om Brevenes Ægthed, havde formaaet at vinde sin tydske 

 Gjæsteven under dennes Ophold i Venedig for samme Mening. Ogsaa 

 den engelske Digter Lord Byron havde under sit Ophold i Venedig sys- 

 selsat sig dermed og forfærdiget en engelsk Oversættelse; men da denne 

 var altfor fri, dicterede P. Aucher (paa Italiensk og Latin) en bogstavelig, 

 hvorefter Rinck udarbeidede sin tydske. Rincks Grunde for Brevenes 

 Ægthed bleve gjendrevne af Ullmann i en udførlig Recension i Heldelb, 

 Jahrbiicher, Junt 1823. See J. Møllers Nyt Theol, Bibi 1S24, S. 59 IT., 

 hvor Brevene lindes oversatte paa Dansk, med tilføiede Bemærkninger. 

 Med Hensyn til den omtalte Anachronisme da findes den 2, 16: »Saa 

 vider da« — skriver Paulus — »at hine (de i Korinthiernes Brev om- 

 talte Vranglærere, Simon og Kleobulus) ikke ere Betfærdighedens, men 

 Verdens Børn; 'thi de give ikke Guds hjertelige Barmhjertighed Bum 

 over sig, men sige, at Himlene, Jorden og alle Skabninger ikke ere 

 Gjerninger af dens Haand, som er Fader over alle Ting. Sig. Korin- 

 thiernes Brev til Paulus V. 11: »De sige, at Mennesket ikke nogensinde 

 er blevet skabt af Gud«. V. 14: »og Verden holde de ikke for Guds 

 Værk, men en Engels«. I. Møller har derfor Uret, naar han indrømmer 

 (a. St. S. 77) »at i Indholdet selv vil man ikke finde Anachronismer eller 

 andre grove Misgreb, hvorved en ukyndig Bedrager pleier strax at 

 røbe sig«. 



