239 



ocoztjøoc. Vel har man forklaret t^cots som Apposition og gjen 

 givet Meningen saaledes: »at I skulle komme de Ord ihu, som 

 forud ere sagte af de hellige Propheter og vores Bud, vi 7 som 



Sider, deriblandt af Kostlin i dennes Afhandling: TJber die Entstehung 

 des B.Henoch (Theol. Jahrb. 1856 S. 240-279, 370-386). Disse Forskere 

 stemmede imidlertid deri overeens, at Henochsbogen var i sin Heelhed 

 af jødisk, forchristelig Oprindelse. Dillmann og Kostlin sætte samme 

 omtrent til 110 før Ghr., Ewald til 130-128 før Chr. Derimod sogte for 

 nylig Weisse i sit Skrifi: Die Evangelienfrage in ihrem gegenwårtigen 

 Stadium, Leipzig 1856. at hævde den tidligere ogsaa af Silvest. de Sacy, 

 J. G. K. Hofmann, Liicke (hvilken sidse dog senere har opgivet den) 

 o. A. fremsatte Anskuelse om, at Henochs Bog ikke er af forchristelig, 

 jødisk Oprindelse, men først er opstaaet under Christendommens Ind- 

 flydelse. Weisse finder, at den hele i Henochs Bog fremsatte Soterolo- 

 gie og Eschatologie umuligen kan tilhøre den forchristelige Jødedom, 

 men at derimod Bogens Tilblivelse skyldes den christelige Judaismes 

 Bestræbelse for at plante sine Rødder tilbage i den forchristelige Jøde- 

 doms Grund. Citationen af Henochs Bog Cap. II i Judæ Brev kan ikke 

 hos Weisse vække nogen Betænkelighed, da han synes at være overbe- 

 viist om Judæbrevets Uægthed (S. 215, Anm.). Bampf (Der Brief Judæ 

 S. 275 ff.) derimod, som hævder Judæbrevets apostoliske Authentie, seer 

 i de hos Judas V. 14 og 15 anførte Ord en mundtlig opbevaret Tradi- 

 tion, hvilken siden efter gav en Jødechristen Anledning til at stille den 

 i Spidsen for et Skrift, hvorved han vilde trøste og opmuntre sit ned- 

 trykte Folk, idet han foreholdt dette forskjellige Spaadomme, som han i 

 denne Hensigt samlede og forbandt i den nu foreliggende Henochsbog, 

 men som ikke var kjendt af Judas. Baade Weisse og Bampf, hvor for- 

 skjellige end deres Anskuelse forresten ere , beraabe sig i ovennævnte 

 Henseende paa den Kjendsgjerning, at Henochs Bog (som samlet Heelhed) 

 aldrig formaaede at skaffe sig Indgang i ægte jødiske Kredse. Allerede 

 Tertullian de cult. fem. 1, 4 bemærker: Scio, scripturam Enoch non 

 recipi a quibusdam, quia nec in armarium Judaicum admitittur; og 

 Origines (Num. 34. Horn. 28): Libelli Henoch non videntur apud Hebræos 

 in autoritate haberi, medens Henochs Bog derimod hos de Christne en 

 lang Tid stod næsten i kanonisk Anseelse og udøvede en vidtudbredt, 

 dybtgribende Indflydelse. Imod Weisse har Ewald repliceret i Jahrb. d. 

 bibl. Wissensch., 1857, S. 189 ff. Spørgsmaalet om Henochsbogcns jødiske 

 eller christelige Oprindelse har dogmatisk Interesse, forsaavidt dets Be- 

 svarelse tjener til at oplyse Forholdet mellem Jødedom og Urchristendom 

 ff: Ex. hvorvidt Christi Præexistents, overnaturlige Væsen, Betegnelse som 

 Menneskesønnen etc. allerede hørte til den jødiske Theologie). Medens 

 saaledes Forhandlingerne om Henochs Bog endnu ikke ere afsluttede, 

 tør man saavel ved de i vor Tid med fornyet Iver fortsatte Undersøgel- 

 ser over den apokalyptiske Literatur overhovedet, som ved Benyttelse af 



