244 



see sig nødte til at opgive Brevets Authentie, tillige være nødte 

 til at opgive dets kanoniske Gyldighed. 



Thi omendogsaa, som allerede ovenfor er bemærket, tiere 

 af det N. T.s Skrifter kunne frakjendes de Mænd, hvilke Tradi- 

 tionen nævner som deres Forfattere, og dog beholde deres An- 

 seelse og Plads i Kanon (f. Ex. de tre synoptiske Evangelier, 

 Hebræerbrevet etc), kan det dog ikke blive Tilfældet med et 

 Skrift, der udtrykkelig angiver sig selv for at være en Apostels 

 Værk, naar denne Angivelse maa erkjendes for falsk. Dette 

 har ogsaa været Grunden, hvorfor mange protestantiske Theo- 

 loger endnu i vore Dage hellere ville fastholde Ægtheden af 

 2det Petri Brev ved alskens uholdbare Argumenter, end be- 

 stemme sig til at udelukke et Skrift af Kanon, der ikke blot i 

 Aarhundreder hos Fleerheden af de Ghristne har gjældt for et 

 ægte Værk af Apostlen Petrus, men ogsaa ved sit Indhold*) 

 staaer langt over de sædvanlige apokryphiske Skrifter fra Chri- 

 stenhedens Oldtid. Man behøver imidlertid ikke, saaledes som 

 mange nyere Modstandere af Brevets Ægthed have gjort, at 

 miskjende dets Fortrin, fordi man ikke troer sig beføiet til at 

 indrømme det lige Værdighed med det N. T.s ægte apostoliske 

 Skrifter; men at erklære Brevet for uægte og dog erkjende dets 

 Kanonicitet kan kun forenes med et Begreb om det N. T.s Ka- 

 non, hvorved man ikke blot bortseer fra sammes dogmatiske 

 Betydning, men tillige hylder den Anskuelse, at det N. T.s 

 kanoniske Skrifter eengang for alle udgjøre en Samling, der 

 uden videre maa tages, saaledes som den historisk er bleven 

 overleveret. I denne Forstand er det, at f. Ex. Baur taler om. 



»Trotz der Unåchtheit ist dieses Product der urchristl. Literatur sehr 

 schåtzbar, indeni es theils åcht apostolischen Lehrgehalt hat (1,3-11, wo 

 besonders V. 5 ff. eine wichtige Ergånzung fur die apostolische Sitten- 

 lehre; V. 18-21 die Ansicht von der Prophetie), theils fur die Geschichte 

 der urchristlichen Hoffnung und die Entwicklung der Eschatologie einen 

 merkwiirdigen Beitrag liefert« (De Wette, Erklårung der Br. des Petrus, 

 Judas und Jacobus, Eird. 54.) 



