247 



begeistret Mand, der i 2det Aarhundrede var Vidne til de For- 

 vildelser, som udbredte sig ved Vranglærere, hvilke blandt Andet 

 misbrugte Apostlen Pauli Lære og Skrifter til at udbrede Vild- 

 farelser og Usædelighed, har kunnet ansee det hensigtsmæssigt 

 og tilladeligt at modarbeide dette Uvæsen og indskjærpe paany 

 den apostoliske Lære, saaledes som han var overbeviist om, al 

 Petrus havde maattet foredrage den, ved at udgive hiint Skrift 

 under Apostlen Petri Navn og Autoritet, — en Antagelse, ved 

 hvilken de Indvendinger og Modsigelser, som Brevets Indhold 

 og Skjæbne fremkalder, finde deres Forklaring*). Man lade sig 

 ikke afskrække fra den sidste Antagelse af Hensyn til den 

 Slutning, som derfra kan uddrages til Muligheden om, at ogsaa 

 andre Skrifter, der ere blevne optagne i det N. T.s Kanon, 

 kunne have en lignende Oprindelse og saaledes med Urette 

 indtage deres Plads. Thi netop til at prøve dette anstiller Kri- 

 tiken sine Undersøgelser; og dersom den videnskabelige Forsk- 

 ning staaer Fare for ved en ugrundig og hyperskeptisk Prøvelse 

 at nægte ægte apostoliske Skrifter den Anerkjendelse , som til- 

 kommer dem, da er Faren for ved en ubeføiet Tillid til Kirkens 

 Traditioner at aabne Adkomst for uberettigede Monumenter til 

 lige Anseelse med de sande og ægte Erkendelseskilder for den 

 evangeiisk-apostoliske Lære ikke af ringere Betydning. Kirkens 

 Historie i Middelalderen giver tilstrækkelig Advarsel om , hvad 

 der kan gjælde for Christendom, naar den theologiske eller 

 kritiske Dom over Religionskilderne træder tilbage for Hensynet 



*) Forresten lod der sig tænke en Mulighed tor andet Petri Brevs Oprin- 

 delse, hvorved Anstødet af en forsætlig Underskydelse i skuffende Hen- 

 sigt vilde bortfalde: en Christen kunde have forsøgt som en Slags rhe- 

 torisk Øvelse, uden at ville gjøre nogen praktisk Brug deraf, at udkaste 

 et Brev, saaledes som Apostlen Petrus efter hans Formening vilde have 

 skrevet det imod de Vildfarelser, som til Brevets AfFattelsestid udbredte 

 sig i Kirken; ved en Misforstaaelsc var det senere af Andre, blevet ud- 

 bredt som Apostlens Værk. Dette er den eneste Maade, hvorpaa Thiersch 

 vil indrømme Uægtheden af andet Petri Brev. 



17 



