250 



dreder omtvistede Apokalypse maatte ansees for et ægte Værk 

 af Apostlen Johannes, medens Evangeliet og Brevene derimod 

 maatte anvises deres Plads blandt den efterapostoliske Tids 

 Skrifter, meer eller mindre langt nede i 2det Aarhundrede. 

 Hvorledes dette Resultat i sin Almindelighed var begrundet i 

 den hele Anskuelse om Urchristendommens og den oldchriste- 

 lige Literaturs Udvikling, som Baur og hans Disciple vilde gjøre 

 gjældende, have vi allerede i det Foregaaende oplyst. Endnu 

 i Aaret 1836 erklærede Baur den Hengstenbergske Kirketidende 

 for at have gjort sig skyldig i en Usandhed ved at bebreide 

 ham »at have kastet det fjerde Evangeliums Autoritet overbord«, 

 idet han bemærkede, at hans kritiske Undersøgelser endnu ikke 

 havde udstrakt sig til dette Skrift. Det viste sig imidlertid, at 

 saasnart Baur drog Johannis-Evangeliet inden Omraadet for sine 

 kritiske Forskninger, blev der ligesaalidt Plads for Antagelsen 

 af Evangeliets historiske Charakter som for Antagelsen af dets 

 Ægthed. Resultatet af sine Forskninger over »Johannis-Evan- 

 geliets Gomposition og Charakteer» offentliggjorde han i en 

 bekjendt Afhandling under dette Navn i Theol. Jalirb. 1844, 

 l-4de H., og senere i sit større Værk: Kritische Untersuchun 

 gen iiber die kanonischen Evangelien, Tubingen 1847. Ved disse 

 Undersøgelser førtes han ogsaa til en nærmere Betragtning af 

 de Johanneiske Breve. »Under Forudsætning af Evangeliets 

 Ægthed« — bemærkede Baur i en Artikel i Theol. Jalirb. 1848: 

 Die jolianneischen Briefe; ein Beiirag zur Gesch. des Kanons 

 — »var Antagelsen af Identiteten af Forfatteren til Johannis- 

 Evangeliet og Forf. til det første Johannis Brev vel ikke nogen 

 Nødvendighed, men havde dog overveiende Saudsynlighod for 

 sig; men efterat man har frakjendt Evangeliet Ret til at gjælde 

 for Johannis Værk, hvorledes skal da nu Forholdet mellem 

 Evangeliet og det tørste Johannisbrev tænkes?« — Endnu inden 

 M esteren selv afgav sin Betænkning i den ovenanførte Afhand- 

 ling, havde hans Disciple i forskjellig Anledning yttret sig om 

 dette Forhold: men skjøndt enige i, at hverken Evangeliet eller 



