256 



høiere Trin i den religiøse Troes Udvikling. Thi man kan med 

 lige saa stor Ret paastaae det omvendte Forhold , forsaavidt en 

 Anskuelse, der bliver staaende ved den reent indvortes Udvik- 

 ling af Guds Rige og hans Dom, savner i speculativ Dybde, 

 hvad den maaskee har forud i psychologisk Inderlighed og 

 høiere Abstraction. Det forholder derimod med Eschatologien 

 i Johannis Evangeliet og i det 1ste Brev som med Læren om 

 Kirken. Unægteligen ligger i Kjærlighedens Begreb, saaledes 

 som det er udviklet i hine Skrifter, ogsaa Ideen om Kirken 

 (1. e. Samfundet af de Troende indesluttet; men en Fremstilling 

 af Kirken, selv saaledes som vi finde denne hos Paulus med 

 dens simple Former og dens pneumatiske Grundvold, finder 

 ikke her sin Plads, slet ikke i Evangeliet, hvor Billedet om 

 Hjorden, X, 1-16, udføres vidtløftigen allegorisk, men hvori de 

 Troendes Forhold til Frelseren, ikke deres Forhold til hin- 

 anden indbyrdes, fremhæves; men ogsaa Johannis 1ste Brev 

 er saa opfyldt af Ideen om enhver Christens fuldkomne For- 

 ening og Samfund med Gud, at der ingen Plads synes at blive 

 for nogen gjensidig fremmende og opbyggende Virksomhed 

 mellem de Enkelte. Lærere og Forstandere nævnes ikke; de 

 behøves jo ikke heller, thi Apostlen skriver til sine Christne 

 som til Saadanne, der allerede vide Alt, Aanden lærer dem det 

 (II, 20: xal ifxtlg %gT(f(ia s'xsts and wv dyiov xal oiåars 

 navret. Ovx syqaxjja oxi ovx oiåaxs tr\v aXr\Seiav , aV? bxi 

 oiåars avrtjv. — V. 27 : xal v^islg ro %Qla^>a o sXdftsis an 

 avrov, sv vptv fjiévsi, xal ov %qsiav s'x^rs, Iva Tig åiådoxij 

 vfjiag). Dog frembød jo Brevet, netop fordi det uagtet sit ideale 

 Synspunkt af de Christne dog altid er skrevet til disse i alle- 

 rede bestaaende Samfund , større Anledning til at gaae ind paa 

 Kirkens Væsen i dens historiske Skikkelse, og det mangler heller 

 ikke ganske paa Udtalelser derom i Opfordringen til gjensidig 

 Understøttelse og Virksomhed i fælleds Interesse (f. Ex. imod 

 Vranglærerne IV, 1 ff. , i Forbøn V, 16 etc). Paa lignende 

 Jtøaade vil man vel ogsaa bedst kunne forklare sig den For- 



