267 



byrd , som Kirken har at fremvise til Gunst for de johanneiske 

 Skrifter, dersom her ikke tillige fandt den Omstændighed Sted, 

 der rigtiknok ofte er bleven overseet, at foruden de Skribenter 

 i Kirken, hvilke fra Slutningen af 2det Aarhundrede af afgive 

 aldeles klare og bestemte Vidnesbyrd, findes der netop i det 

 Tidsrum, hvis Nærhed ved den apostoliske Tid giver Vidnes- 

 byrdene saa stor Betydning, endeel andre, hos hvilke der her- 

 sker en Taushed om Johannis-Evangeliet og det 1ste johan- 

 neiske Brev, som bliver desto mere paafaldende, jo mindre den 

 — i det Mindste efter de almindelige Forestillinger — lod sig 

 vente. Alligevel maa nu her atter tages i Betragtning, at af 

 disse Skribenter besidde vi tildeels kun ganske faa Fragmenter, 

 og at de efter det Øiemed, de nærmest fulgte, muligen ingen 

 Anledning havde til at paaberaabe eller benytte hine johanneiske 

 Skrifter. 



De nøiere Undersøgelser om dette Punkt maae imidlertid 

 udsættes til Fremstillingen af Johannis-Evangeliets Skjæbne og 

 Historie ; thi medens hiin Taushed nærmest trænger til Forklaring 

 for Evangeliets Vedkommende, kan den ikke i nogen særegen 

 Grad være mere paafaldende ved 1ste Johannis Brev end ved 

 endeel andre nytestamentiske Breve og Skrifter. 



Mærkeligt er det, at Forfatteren hverken i Brevet eller i 

 Evangeliet udtrykkeligen kalder sig Johannes ( — saaledes som 

 Apokalyptikeren gjør, Apok. I, 1. 9. XXII, 8) eller Apostel. Dog 

 forudsætter han sin kirkelige Virksomhed 1 Joh. I, 3, han tiltaler 

 den rettroende Christenhed som sine Børn 1 Joh. II, 12. 13. 18. 

 28. III, 7. V, 21 ; Navnet irgsa^vrsgoQ 2 Joh. 1. 3. Joh. 1 kan være 

 Betegnelse for en Apostels Værdighed (sig. 1 Petr. V, 1. Papias 

 hos Euseb. 3, 39); og 1 Joh. I, l. 3. IV, 14 regner Forfatteren 

 sig aabenbart til Øievidnerne af Jesu Christi Aabenbarelse. Det 

 Eiendommelige er kun, at Forfatteren til Brevet ligesaalidt i 

 dette som i Evangeliet uforbeholdent og ligefrem udtaler sin 

 apostoliske Værdighed, men kun antyder den. Grunder nu 

 dette sig i den afgjorte Kjendsgjerning, at Forfatteren var Apost- 



