274 



&uva%ov og dfi. ov ttqoc Savazov angaaer , da kan man vel 

 begribe, hvorledes Montanisterne kunde søge deri at finde en 

 Støtte for deres Theorie om Dødssynder (saaledes som jo Ter- 

 tullian har gjort De pudic. c. 2. 19.); men hvorledes i det 2det 

 Aarhundrede en Forfatter, som vilde benytte Apostlen Johannes' 

 Autoritet til at understøtte eller anbefale den montanistiske An- 

 skuelse om dette Punkt, skulde have indskrænket sig til en 

 Antydning af den Korthed og Dunkelhed som 1 Joh. V, 16. 17, 

 (medens han — hvad der under den givne Forudsætning vilde 

 være ligesaa besynderligt — aldeles forbigik at benytte Læren 

 om Parakleten), det hører til de mange Spørgsmaal, som blive 

 ubesvarede ved Antagelsen af Johannisbrevenes Oprindelse efter 

 den Baurske Hypothese.*) 



Baur mener, at Forfatteren til 1ste Johannisbrev, der søgte at skjule sin 

 Pseudonymitet ved kun at holde sig i Sphæren af almindelige Belæringer 

 og Formaninger, havde ladet det være nok med at henvise til, paa hvil- 

 ken Side Apostlen Johannes vilde i Tidens store Stridsspørgsmaal have 

 staaet, dersom han endnu havde levet og kunnet udtale sig bestemt 

 derom. Men Adskillelsen af Dødssynder og andre Synder var jo bekjendt 

 i Kirken allerede før Montanismen, (hvorpaa ogsaa Ililgenfeld imod Baur 

 har gjort opmærksom) ligesom den jo indtil den Dag idag er fastholdt 1 

 den katholske Kirke, medens det, der var Stridens Gjenstand i Slutnin- 

 gen af 2det Aarh., angik Bestemmelsen af, hvilke Synder der skulde 

 henføres under hiin Kategorie, og hvilket Forhold Kirken burde iagttage 

 med Hensyn til dem, der havde gjort sig skyldige i saadanne. Hvilken 

 Betydning kunde da en Udtalelse som 1 Joh. V, 16' 17 have, som ethvert 

 af de stridende Partier kunde tilegne sig uden at komme Afgjørelsen et 

 Skridt nærmere? — Som Montanisternes tre Dødssynder udpeger Baur 

 vilkaarlig de tre: Afguderi, Mord, Ægteskabsbrud eller Horeri (Tertullian 

 a. St. opregner: homicidium, fraus, negatio, blasphemia, moechia et for- 

 nicatio et si qua alia violatio templi) og linder nu den første betegnet 1 

 Joh. V, 21, den anden 111, 15 (!); for den tredie {noyvsicc) finder han vel 

 ikke nogen speciel Betegnelse i Brevet; men »en Antydning af, at ogsaa 

 den hører ind under de johanneiske Breves Synskreds« skal ligge deri, 

 at i den latinske Kirke efter Augustin (Quæst. ev II, 29) fører det første 

 Bre\ i Overskriften oftere Navnet: ad Parthos. Dette grunder sig paa en 

 Misforstaaelse, opkommen formodentlig enten af tmaroXri 'Iwdvvov, tov 

 ■nuQdivov (Gieseler, Kirchcngessch. ite Aufl. S. 139), eller af noos 

 nao&évoitg, hvilken Overskrift findes ved 2det Joh. og kan være bleven 

 overført paa det første Brev. Den sidste Formodning billiger Baur. 



