292 



dring blandt Oldforskerne, henstillede i vort Museum ved Sagerne 

 fra den tidlige Middelalder. Men senere kom jeg ved forskjel- 

 lige ydre og indre Kjendetegn til den bestemte Erkjendelse, at 

 man her havde opdaget Sager fra Jernalderens første Tid, i 

 hvilken man endnu sporede Broncealderens simple Smagfuldhed 

 i Forarbeidning, ja selv i Zirater, medens man tillige klart 

 kunde paavise en romersk Indvirkning. Enkelte af de fundne 

 Stykker, navnlig et Grifhoved i Bronce eller Messing, antydede 

 noksom den klassiske Smags Indflydelse. 



Denne Iagttagelse bestyrkedes senere i en mærkelig Grad 

 derved, at man paa et af de i Sommeren 1853 fundne Stykker 

 opdagede nogle indridsede, saakaldte »angelsaxiske Runer« af 

 samme Art, som dem, der tidligere vare trufne paa Sager i 

 Jernalderens ældste Grave. Kort efter lykkedes det mig, under- 

 støttet af Hr. Kammerraad Herbst, Archivar ved Museet, ved 

 sammenlignende Undersøgelser af en Række Fund i Museet 

 yderligere at godtgjøre Allesø Sagernes sandsynlige Forbindelse 

 og Samtidighed med Jernalderens ældste Grave, i hvilke man 

 ellers tidligere, mærkeligt nok, ikkun havde fundet ganske enkelte 

 Jernvaaben, saasom forrustede Landsespidser, men næsten ikke 

 et eneste Jernsværd. 



Paa denne Maade blev det klart, at den tidlige For- 

 bindelse mellem Norden og Romerne i de første Aarhun- 

 dreder e. C. maatte, rimeligviis især fra Germanien og Britan- 

 nien af, have hidført en stor Mængde romerske Fabrikata, ja 

 desuden, hvad der er endnu vigtigere, at denne romerske Ind- 

 flydelse maatte have været mægtig nok til i disse samme første 

 Aarhundreder i Danmark at fortrænge den ældre, stærkt grund- 

 fæstede Broncealders Gultur. Noget aldeles bestemt Tidspunkt 

 i denne Henseende kunde dog endnu ikke angives. Det turde 

 kun siges, at Jernalderen upaatvivlelig her i Landet maatte have 

 staaet fuldt udviklet paa den Tid (ved Aar 400), da Romerriget 

 gik tilgrunde i Britannien. 



