311 



klare det her stedfindende høist indviklede Forhold, have især i 

 den seneste Tid flere Optikere og Naturforskere overhovedet 

 gaaet ud paa med saa streng Alvor og saamegen Dygtighed, at 

 man vistnok tør nære Haab om, at det omsider vil lykkes dem. 

 Foreløbig være det tilladt, at gjøre et Par Bemærkninger, for at 

 vise, at den hele Uovereensstemmelse mellem hvad Physiologien 

 og hvad Optiken lærer, dog neppe kan siges at virke forstyrrende 

 ind paa hvad det her gjelder om at beregne. 



Vel er det nemlig sandt, at ingen Lysstraale kan gaae fuld- 

 kommen ubrudt gjennem hele Øiet indtil Nethinden , undtagen 

 netop den ene , der falder sammen med Øiets Synsaxe , og at 

 navnlig de langt mere yderligt indtrædende Axcstraaler, ved at 

 støde an mod Øienlindsen, nødvendigviis maa brydes fra den 

 lige Bane, de hidtil ere fulgte lige fra deres Udgangspunkt af; 

 men under Betragtningen af de ydre Gjenstande synes neppe 

 heller andre Lyskegleaxer at komme i Anvendelse end de nær- 

 mest om Synsaxen liggende, der altid ere at ansee for centrale. 

 Thi under Betragtningen af en ydre Gjenstand er Blikket altid 

 kun fæstet paa en yderst ringe Deel deraf ad Gangen. Øiet er 

 ei heller istand til, i et og samme Nu med tilstrækkelig Skarp- 

 hed at see meer end en saadan yderst ringe Deel deraf. Be- 

 viset herfor ligger i den Erfaring, at man ved at holde en Bog 

 opslaaet 8 — 12" fra Øiet, og fæste Blikket stivt og ubevægeligt 

 paa et enkelt Bogstav deri — hvad der ikke lykkes uden med 

 en meget fast Villie — neppe er istand til, samtidig at skjelne 

 tydeligt meer end et Par af de nærmest hosstaaende Bogstaver 

 foruden. Men en saadan Stirren er noget Fremmedt og Unatur- 

 ligt for det levende Øie, noget lige saa Fremmedt og Unaturligt 

 for Øiet, som en urokkelig Vedhængen ved et og samme Punkt, 

 med Opgivelse af alle andre, er for Tanken. Thi Øiet følger 

 Tanken med selve Tankens Hurtighed. Det er rigtigt, at vi sige 

 den hele Synskreds sees i samme \,Øieblik'\ som den opfattes 

 af vor Bevidsthed, men dette Øieblik er ikke et „Nu", det inde- 

 holder Begrebet Tid. Og hvor kort denne Tid end monne være, 



21 



