323 



Figur til Oplysning af de perspectiviske Forhold i Almindelighed 

 en værdig Plads iblandt dem. 



Da jeg engang i Aaret 1849 tilfældigviis under saadanne 

 Betragtninger havde hiin saa lærerige, almindelig bekjendte 

 schematiske Figur liggende foran mig, faldt det mig ind, at 

 hvis man kunde tegne en lignende Figur for Perspectiret gjen- 

 liem en Samlelindse , saa maatte man derved kunne gjøre Grund- 

 sætningerne i Dioptriken for Gjenstandenes synlige Forstørrelse 

 — d. v. s. for den forskjellige Størrelse , hvori de vise sig gjen- 

 nem en vis Samlelindse under de forskjellige Afstande af Øiet 

 og Gjenstanden — lige saa let anskuelige for Enhver, som det 

 ved hiin Figur er lykket at gjøre Grundsætningerne i Perspec- 

 tivet for det ubevæbnede Øie. — En saadan schematisk Figur, 

 forekom det mig, maatte nok kunne tegnes. Min Tankegang 

 var omtrent følgende. 



Saalænge Øiet er ubevæbnet, faae — som vi hørte — alle 

 ydre Punkter i Synsaxens Forlængelse deres Plads i Nethinde- 

 punktet a, alle ydre Punkter i Skraalinien bC's Forlængelse deres 

 Plads i Nethindepunktet b. Men nu tænke vi os en Convex- 

 lindse indskudt mellem Gjenstanden AB og Øiet, — hvad Ind- 

 flydelse maa dette have i denne Henseende paa det i Øiet 

 indtrædende Lys og dettes Opfattelse af Bevidstheden? 



Den Lyskegle, hvis Axe falder sammen med Synsaxen, vil 

 endnu bestandig henhøre til Nethindebilledets midterste Punkt 

 (a); den, hvis Axe træder ind i Øiet under Synsvinklen c, 

 endnu bestandig have sin Plads i Nethindepunktet b. Antage 

 vi den konstige Lindse — hvad vi som Regel ere fuldkomment 

 berettigede til at antage — stillet saaledes , at dens Axe gaaer 

 i lige Flugt med Synsaxen, saa vedbliver denne midterste Axe 

 eller »Hovedaxen« endnu som før at angive alle de dre Punk- 

 ter, hvis Lys, forsaavidt det træder ind i Øiet, har sin rette 

 Plads lige midt i Nethindebilledet, altsaa i Punktet a. Den hele 

 Forandring i de perspectiviske Forhold bestaaer i den ene — 



