360 



C G 



Skyld B\ Forstørrelsen, nemlig —eller — , A, saa er det klart, at 



c 9 



naar am > fa + fm, o: — > 1 , bliver B >1, altsaa -4 negativ; 



» am = /a 4- fm o: -r = — -I , » B—\. » A = cc: 



Og 



» am </« -h/w o: — <■ f , » Z?<1, » ^4 > 1 



positiv. Fremdeles, at saalænge mogf antages som constante, 

 medens a gradviis voxer fra til od, da, 

 naar a = 0, bliver B = 0, altsaa A=\] 



» a voxer fra indtil-^-,, voxer 5 fra indtil 1, hvorved 



m — / ' ' 



J. voxer fra 1 til go og bestandig er positiv; 

 » a = -^-., bliver 5=1. altsaa A = cc; 



» a voxer fra — ^-. indtil co, varierer B fra 1 til ^ , hvorved 

 m—f ' /> 



J. aftager fra cc til-r^— 5 



f — m 



» a = cc, bliver I? = — , altsaa ^. = 



f ' . m f — m 



x —f 



Har man, som i de to ovenstaaende Exempler faaet bereg- 

 net en Gjenstands synlige Størrelse paa hvert Trin af dens grad- 

 vise Tilbagerykning fra Lindsen, saa ligger Intet nærmere, navn- 

 lig for en Ikke-Mathematiker, end at danne sig en schematisk 

 Tegning ved at afsætte dens variable Størrelse for hvert af 

 Trinene i rette Afstandsforhold. Men neppe vil han da have 

 kastet et Blik paa en saadan Haandtegning, før han, navnlig 

 naar han har valgt et Exempel med Øiets Midtpunkt udenfor 

 Brændvidden, altsaa som i Fig. 2, maa blive vaer, at Om- 

 ridset af den hele Række forestiller en aabenbar Hyperbel- 

 bue. At man virkelig ved at betragte en Gjenstand gjennem 

 en Samlelindse under dens gradvise Tilbagerykning — især om 

 Øiet boldes udenfor Brændvidden — seer den beskrive Billedet 

 af en Hyperbel, med snart tydeligere snart utydeligere Omrids, 

 er vistnok ogsaa en meget almindelig kjendt Erfaring. 



