12 



i det ovennævnte Arkiv for Naturhistorie. I en ud- 

 førlig Fremstilling af endel Molluskers Udvikling, 

 godtgjorde Sars først, at den ikke, som man til den 

 Tid havde antaget, var meget simpel, men at disse 

 Dyr undergik betydelige og høist mærkværdige For- 

 vandlinger, inden de naaede til Fuldkommenhed. 

 Dette blev snart yderligere stadfæstet af Loven i 

 Stockholm og Alexander v. Nordmann i Petersburg, 

 der med den største Anerkjeudelse omhandlede 

 Sars's Fortjenester. Dernæst kom Afhandlingen om 

 Marnæternes (Medusernes) Udvikling, som meddelte 

 en af de største og mest følgerige Opdagelser, der 

 i vort Aarhundrede er gjort i den zoologiske Fy- 

 siologie. Det er hovedsagelig paa denne og paa 

 sine egne Iagttagelser over Indvoldsormenes Udvik- 

 ling, at den geniale Forsker, Professor Steen- 

 strup, senere grundede sin bekjendte Lære om 

 Generationsvexelen. Iagttagelserne bleve yderligere 

 bekræftede af Prof. Reid i de engelske naturhisto- 

 riske Annaler, og Afhandlingen udgivet med Kopier 

 af Tegningerne i forskjellige Tidsskrifter og Tunge- 

 maal. Sars's Opfatning af Medusernes Udvikling er 

 nu, saavidt bekjendt, almindelig vedtaget af alle be- 

 tydende Zoologer (Gegenbaur, van Beneden, Agassiz 

 o. fl.) som den eneste rigtige. Desor's Mening, at 

 Meduseyngelen udviklede sig ved en normal Knop- 

 skydning ligesom hos Hydroiderne, grundede sig paa 

 den Omstændighed, at han tilfældigvis kun havde 

 iagttaget de allersidste Stadier af Strobilaformen, paa 

 hvilke det nederste Stykke havde begyndt at skyde 

 Fangtraade, efterat de fleste unge Meduser allerede 

 vare afløste, hvorved man let kunde forledes til en 

 saadan Opfatning. Flere, f. Ex. Gegenbaur, der i 

 Begyndelsen vare mere tilbøielige til at gaa ind 

 Desor's Forklaringsmaade, have ved nærmere Gransk- 



