de mest tvivlsomme og interessante af disse For- 

 verdenens Dyr, nemlig Trilobiterne, men Arbeidet blev 

 afbrudt ved en Udenlandsreise, Boeck skulde fore- 

 tage. Da der ikke var nogensomhelst Udsigt til 

 Ansættelse i Kristiania, valgte Sars Tbeologien til 

 Brødstudium, og tog en Huslærerpost i Smaalenene, 

 hvor ban tilbragte to Aar. I 1828 underkastede 

 han sig theologisk Embedsesamen og kaldtes ikke 

 længe efter ved Faderens Død tilbage til Bergen, 

 hvor han som Lærer ved fiere Skoler i et Par Aar 

 nærede sig ved Undervisning og med stor Iver fort- 

 satte sine naturhistoriske Studier. Da han endelig 

 havde seiret over de Vanskehgheder, han havde havt 

 at kjæmpe med, og arbeidet sig op til et Stade, 

 hvorfra han kunde overskue Videnskaben og vide 

 hvad der var bekjendt og hvad der var ubekjendt 

 og nyt, først da turde han vove at fremtræde offent- 

 lig som selvstændig Forsker. Da vendte han sin 

 Opmærksomhed mod Havets Dyr; her indsaa han 

 der var uendelig meget at gjøre, meget mørkt at 

 opklare, overmaade meget nyt at opdage. Og saa 

 søgte han Kinn i Bergens Stift, et Kald, der laa 

 nær ved Havet, bekvemt for zoologiske Undersøgelser; 

 i 1830 blev Sars Sognepræst hertil. 



De første Resultater af sine Forskninger og 

 Undersøgelser meddelte Sars i 1829 i et lidet 

 Skrift, »Bidrag til Sødyrenes Naturhistorie«. Af 

 Professor Reinhardt blev det hilset velkommen »som 

 et glædeligt Tegn paa Zoologiens Gjenopvaagning 

 i Norge << . hvor denne Videnskab, siden den Linnéiske 

 Tid eller de sidste Tiaar af forrige Aarhundrede 

 ikke havde havt nogen Dyrker, der havde udgivet 

 noget. Senere gav Dr. Thienemann i Dresden Ud- 

 drag af Skriftet, tilligemed de vigtigste Tegninger, i 

 Okens »Isis«. I flere Aar anvendte han nu en stor 

 Del af sine Embedsindtægter til at skaffe sig den 



