der ligesom Sars tidlig havde yttret en lignende Lyst 

 til Naturvidenskaberne; det var den berømte Bota- 

 niker Professor Wahl. »Jeg foresatte mig hemme- 

 lig,a siger Sars, »at stræbe efter at blive en anden 

 WahL« 



I det latinske Vidnesbyrd, Sars fik, da han for- 

 lod Skolen, udtaler den gamle Rektor ikke alene sin 

 Tilfredshed med Sars's Fremgang i de almindelige 

 Skolefag, men sætter et stort Haab til de fremtidige 

 Frugter af den Lyst og Flid, hvormed han alt i 

 Skolen havde kastet sig paa Naturvidenskaberne, » og 



fornemmelig Læren om Dyr og Fossilier« 



»engang vil han udmærke sig saavel i de øvrige 

 Videnskaber, som i dem, for hvilke han allerede 

 nærer saa megen Kjærlighed.« 



Som Student fortsatte Sars sine naturvidenskabe- 

 lige Studier i Kristiania. Her saa han første Gang 

 et naturhistorisk Museum, lidet og ufuldstændigt, men 

 dog lærerigt for den, der intet Saadant havde seet; 

 her havde han Adgang til Universitetsbibliotheket, 

 som havde rige Skatte at byde Begynderen, der og- 

 saa flittig gjorde Brug af dem. Hos den daværende 

 Universitetslærer i Zoologie, der i yngre Dage havde 

 været en lovende Naturforsker, var hverken Veiled- 

 ning eller Opmuntring at hente; han havde alt da 

 i lang Tid ikke vist nogen Interesse for sit Fag, 

 optraadte som en Karikatur, og holdt Forelæsninger, 

 der undertiden vare ligesaa løierlige og latterlige 

 som i andre Stykker tørre, kjedsommelige og ubetyde- 

 lige. — »Jeg maatte altsaa nu som før, som min 

 gamle Rektor pleiede sige, studere »meoipsius Marte « 

 altsaa paa egen Haand,« hedder det i Meddelelserne. 

 Derimod fandt han i den ældre Professor Esmark, uagtet 

 hans Synderligheder, en sand Videnskabsmand, som 

 med Iver fulgte med og arbeidede i sin Videnskab. 

 »Jeg studerede Mineralogie under hans Veiledning 



