26 Carl Fred. Kolderup. [No. 1 



merkede begyndelsen af det sjeldne naturfænomen, hoppede han af 

 forfærdelse høit i luften; tilslut blev han staaende og kunde ikke 

 faa fødderne af flekken, førend det hele var over. 



Forskjellige mennesker fortæller os, at de følte en forfærdelig 

 skjælven i alle lemmer endnu længe efter, at jordskjælvet var forbi. 



Det føltes her i byen, som om jordstødene gik i retningen 

 sydvest til nordost." 



Porsgrund. I „Grenmar" læses den 24. oktober følgende: 



„Et ligesaa foruroligende som høist sjeldent fænomen merkedes 

 her i byen igaar kl. 11 t. 24 m. formiddag, idet man hørte en 

 uhyggelig, sterk og hvinende lyd, som om et projektil for gjen- 

 nem luften. Umiddelbart efter denne lyd, der gik en til marv og 

 ben, hørtes en forunderlig dur, der blev sterkere, hvorpaa jord- 

 legemet rystede ganske betydehgt. Jordskjælvet eller jordrystelsen 

 var forfærdehg; man havde vanskelig ved at staa paa benene, idet 

 der var en eiendommelig skakende bevægelse i jorden. Rystelsen 

 syntes at komme fra nordvest og bevæge sig mod sydost. Det merke- 

 hge fænomen vårede henimod 1 minut. 



Jordrystelsen satte selvfølgelig skræk i befolkningen, og enkelte 

 steder opstod der ren panik. Beboerne ilede ud af sine huse i 

 den tro,' at alt vilde styrte sammen. Telefonstolperne ude paa 

 gaderne bevægede sig sterkt og traadene svaiede uafbrudt. Inde 

 i værelserne rystede alle gjenstande, billeder paa væggen slingrede 

 frem og tilbage, nipssager styrtede ned, ure stansede, døre sprang 

 op, ja selv tungere husgeraad væltede om. Paa flere steder, navn- 

 lig opover Osebakken, hvor jorden er dybere, blev skorstenspiber 

 læderede, men værst skade synes lærer Andvoeds hus i Ligaden 

 at have lidt, idet begge skorstenspiber her styrtede ned i gaden. 

 Mange mennesker frygtede for, at der var foregaaet et uhyggeligt 

 jordskred saaledes, at dele af byen var sunken i elven slig, som 

 det hændte i nærheden af Borgestadholmen i det 17. aarh., da 

 flere huse forsvandt i elven eller ved det store lerskred i Graaten 

 den 9. febr. 1833. Heldigvis rammedes byen ikke af nogen saa- 

 dan ulykke. 



I Østsidens kirke var pastor Heuch midt i sin prædiken, da 

 man hørte den gjennemtrængende, skingrende lyd ledsaget af det 

 underlige drøn og den øieblikkelig derpaa følgende rystelse, der 

 navnlig paa gallenerne kj endtes sterk og voldsom. Menigheden 

 reiste sig fra sine pladse og ilede mod udgangene; flere af til- 

 hørerne blev i det første øieblik rent bedøvede, idet de ikke kunde 



