20 J- Rekstad. [No. 2 



rasse ved Spillerdalen gaard, høide efter kartet 106 m.; strandlinje 

 ved bunden af øvre Spillerdalsvand, ca. 30 m. over våndet, hvis 

 høide paa kartet er afsat = 81 m., altsaa strandlinjens høide ca. 

 111 m. (denne ang'ivelse er ikke saa nøiag-tig som de andre). 



De her meddelte observationer godtgjør, at 100 m.s isobasen 

 paa det af Rekst ad og mig udgivne kart (i Søndre Helgeland) for 

 partiet Ofoten og Melø er trukket rigtig. Kun skulde kurven i 

 Ofoten kanske flyttes en bagatel (ca. 0.5 mm. i kartets maalestok) 

 længere mod vest." 



Den gjennemsnitlige retning af isobaserne paa strøget Kom- 

 baken — Kvæfjord er n. 35° o.— s. 35° v. retv. og retningen for det 

 sterkeste fald n. 55° v. retv. 



Faldets størrelse er 0.71 m. pr. km. for den øvre strandlinje- 

 række. De maalte høider falder alle med undtagelse af en i Bal- 

 langen godt sammen med denne gradient. 0-isobasen gaar efter 

 dette ved de yderste skjær paa udsiden af Langøen. 



I „Naturen" for 1896 omtaler Reusch,\) at den marine grænse 

 ved Dverberg og Ramsaa paa Andøen ligger omtrent 50 m. o. h, 

 Efter det fald, vi ovenfor har fundet for strækningen Ofoten— 

 Kvæfjord, skulde den øvre strandlinjerække paa denne del af And- 

 øen ligge ved 20 m. o. h. Vi maa derfor enten her have en meget 

 afvigende hævning, eller ogsaa maa den af Reusch paaviste marine 

 grænse være at parallelisere med Ramsays^) interglaciale paa Kola- 

 halvøen. 0-isobasen for den øverste terrasse- og strandlinjerække 

 falder langt indenfor haveggen (aifaldet mod det store havdyb), om 

 der end er en vis parallelitet mellem deres forløb paa strækningen 

 fra det bergenske til henimod Tromsø. Paa det isobasekart, som 

 er udarbeidet af Yogt^) og forf., ligger paa den sydlige del af kartet 

 saavel 0- som 50 m.-isobasen altfor langt ud, særlig er dette til- 

 fældet med 0-isobasen. Denne ligger her paa et stykke udenfor 

 haveggen, medens den i virkeligheden skal ligge langt indenfor den 

 og forholdsvis nært ind til kysten paa den strækning, hvor hav- 

 eggen har sin indbøining udenfor Søndmør og Romsdalen. De lavere 

 terrasseniveauer har, som ovenfor anført, et betydeligt svagere fald 

 end den øvre terrasserække udover mod havet, og endvidere er det 

 at lægge merke til, at 0-isobasen for dem falder længere ud, end 



1) Reusch, Fra Andøen, Naturen 1896, s. 276. 



2) W. Ramsay, Die geolog. Entwicklung der Halbinsel Kola, Helsingf. 1898. 

 ^) Vogt, Søndre Helgeland, s. 82 (Norges geolog. Undersøgelse No. 29, 



Kr.ania 1900). 



