32 J- Rekstad. [No. 2 



mægtigt lag af madjord. Derunder kommer oksyderet gulbrun ler 

 med runde stene af op til et hestelæs' størrelse. Dets mægtighed 

 er omtrent 1 m. Derpaa følger en omtrent 6 m. mægtig fin blaaler, 

 hvis midtre pai-ti indeholder Yoldia arctica i betydelig mængde. 

 Blokkene i det øvre parti af leret stammer antagelig fra drivis, der 

 flød om i det endnu meget kolde hav. 



Yoldia arctica var her ganske forherskende. De to andre arter 

 fandtes kun enkeltvis. Skallerne var hos alle individer fuldstændig 

 opløste; men da dyrene, siden de døde, har ligget uforstyrrede, 

 indesluttede i det fine ler, saa er deres aftryk særdeles gode, med 

 epidermis vel bevaret. Denne er imidlertid, naar aftrykkene ud- 

 ^ættes for luftens indvirkning, tilbøielig til at tørre ind og skalle 

 af. Heller ikke her opnaar Yoldia arctica den størrelse, som den 

 har i lerlagene udenfor raerne i det sydlige af vort land. Længden 

 hos de større individer ved Hareide er 15 — 18 mm. Faunaen paa 

 denne lokalitet er høiarktisk og kræver et klima omtrent som det, 

 vi fandt for terrassen ved Rygg i Gloppen. Den maa efter sin 

 .^ammensætning have levet paa noget dybere vand, antagelig 20 — 

 40 m. Findestedet ligger 11 m. over tangranden, og den marine 

 grænse er fun den ved Ulstenvik paa vestsiden af Hareidland at 

 ligge 35 m. o. h. og ved Skarbø ved Aalesund 47 — 48 m. o. h. 

 Følgelig maa vi antage, at Yoldiafaunaen har levet ved Hareide 

 under maksimum af landets nedsænkning véd istidens slutning. 



En lang tid maa være gaaet hen, fra isen tråk sig tilbage fra 

 kystranden, og til landet begyndte at stige efter maksimum af ned- 

 sænkning. Saavel planternes indvandring som de mægtige terrasser, 

 der er afsatte i dette tidsrum, afgiver vidnesbyrd herom. Den store 

 terrasse ved Rygg (konfr. fig. 7) kan anføres som et fremtrædende 

 eksempel paa, hvilke mængder af slam og grus, der under denne 

 periode afsattes i litoralregionen af havet langs det vestlige Norges 

 kyst. Alt det indre af landet dækkedes vistnok endnu af isen, vi 

 maa derfor antage, at de grumsede bræelve førte mere end vanligt 

 af grus og slam ud i havet; men alligevel maa de mægtige terrasser 

 have behøvet et meget langt tidsrum til sin dannelse. De betyde- 

 lige strandlinjer, som særlig i det nordlige af vort land er bleven 

 dybt indgravede i det faste berg, samtidigt med at de store terras- 

 ser dannedes, viser ikke mindre tydeligt, at deres fremstaaen maa 

 li ave trængt aartusener. 



Omtrent 5 km. ovenfor Aardalsvatn ved gaarden Moen i indre 

 8ogn er der en meget stor terrasse. I denne er der et forholdsvis 



