Haakon Schetelig. [No. 7 



Yed sit rige udstyr er gravene paa Myklebostad tydelig ud- 

 merket som tilhørende en fremtrædende æt, og de har ogsaa ved 

 traditionen ned gjennem tiderne altid nydt stor anseelse; særlig den 

 vakre haug paa den laveste terrasse, som ved Loeanges undersø- 

 geise viste sig at indeholde den mægtigste grav af dem alle, har 

 altid været betragtet med megen ærefrygt. Saaledes fortæller Hans 

 Michael Seehuus i sin beskrivelse af Nordfjord fra ca. 1770 under 

 Eid sogn: „Paa gaarden Møklebust ligger en høi. Den er ganske 

 flad paa toppen, næsten trekantet (kegleformet?) steil paa alle sider, 

 50 alen høi, 600 skridt lang, bred 400. Den bestaar alene af jord 

 og har flad mark rundt omkring sig. Bønderne mistror den for 

 underjordiske eller bjergfolk, som de norske kalder huldrer. Jeg 

 tænker, at her har været et høitideligt offersted i den gamle heden- 

 ske alder; thi St. Hans nat samles her en hob mennesker, som efter 

 forfædrenes skik holder sig lystig med spil og dans. Da brændes 

 her gamle baade og tjæretønder, hvilken ild af bønderne kaldes 

 brising eller briselauge. Naar deres baade og tjæretønder er ud- 

 brændte, løber folkene efter mangen dans omkring ilden, hgesom i 

 triumf derfra med hujen og skrigen. Det øvrige af natten anven- 

 des til dans og svir. Høien holdes saa hellig for huldrens skyld, 

 at man ikke maa hugge noget af de smaa aske- eller rognetrær, 

 som vokser der".^) 



Det er kanske ikke helt sikkert, hvilken af gravhaugene 

 det her gjælder; jeg linder det dog mest rimeligt, at det er den 

 af LoEANGE undersøgte haug, skjønt de angivne maal er alt- 

 for store. Forfatteren har ogsaa — som let forklarlig, naar han 

 ikke var meget fortrohg med norsk folketro — sammenblandet de 

 to forskjelhge begreber haugbuen og huldren; 2) men iethvertfald gir 

 han et interessant bidrag til vore fortidsminders historie. Kjernen 

 i den almindelige ærefrygt for gravhauger, som saa ofte kan paa- 

 vises helt til vor tid, er naturligvis den overleverte respekt for den 

 døde, som er begravet i haugen, og naar her og mange andre ste- 

 der midtsommerfesten har været feiret paa eller ved gravhaugene, 

 maa grunden være, at begravelse og dødskult i hedensk tid var 

 knyttet til den plads, hvor ogsaa de almene religiøse fester fandt 



^) D. Thrap: En ukjendt beskrivelse over Nordfjord. Bergens hist. for. 

 skrifter VIII; Bergen 1902. 



2) For oplysninger om dette punkt i den nuværende folketro har jeg at 

 takke min kollega, hr. konservator K. Vjsted. 



1 



