1905J Gravene ved Myklebostad paa Nordfjordeid. 7 



ben, en mindre og en større kam af ben, en stor perle af mørkt 

 glas, en jernnøgel m. m. I sanden tæt ved den nordre side af 

 urnen laa nogle ubrændte ben, indhyllet i et ugarvet gjedeskind ; 

 disse ben er sandsynligvis rester af levnetsmidler. — Der er ingen 

 tvil om, at den store mængde af klinknagler og bolter, som fandtes 

 i haugen, er levninger af et skib. Dette bevises foruden af deres 

 antal ogsaa af deres ulighed efter de forskjellige steder, hvor de 

 har været anbragt i skib et, ligesom af en mastering, en stor for- 

 tøiningskrog eller seilkrog og store skibsbeslag, som fandtes nær 

 vaabnene. 



Haug no. 2. Denne haug viste sig ved undersøgelsen at have 

 indeholdt mindst fire, muligens fem forskjellige graver, hvoraf den 

 ene endog har indesluttet to individer. Det synes derfor i og for 

 sig sandsynligt, at denne store haug ikke i sin helhed er opført paa 

 engang, men øget efterhvert som nye graver anlagdes, og dette be- 

 styrkes ogsaa ved flere forhold i haugens sammensætning. Før jeg 

 gaar ind paa disse forhold, falder det naturligt at begynde med en 

 beskrivelse af de enkelte graver. Jeg følger herunder den numer- 

 følge, som gravene fik ved undersøgelsen, uden hensyn til deres ind- 

 byrdes alder. Deres beliggenhed fremgaar af den vedføiede planche, 



I.^) I haugens nordøstre del (7 — 8 m. nordøst for midten) fand- 

 tes paa den oprindelige overflade et lag af sort kulblandet jord^ 

 omtrent 7 m. langt i retning østnordøst til vestsydvest, omtrent 2 m. 

 bredt og smalnende mod begge ender. Laget var tæt isprængt med 

 større kulstykker, der efter hjembragte prøver bestemtes som bjerk. ^) 

 Kullaget var 10—20 cm. tykt. I dette lag fandtes klinknagler, 

 temmelig jevnt spredt, men uden nogen merkbar orden; de pegte i 

 alle mulige retninger, og ofte var flere rustet sammen i en klump 

 eller havde rustet fast paa andre gjenstande. Gjennom hele kul- 

 laget fandtes ogsaa spredte brændte ben, som imidlertid var saa 

 medtaget af fugtighed, at kun nogle ganske faa stykker kunde 

 bevares. 



Yed hver ende af kullaget fandtes merker af nedrammede pæler 

 af bjerk. Af selve pælene fandtes bare halvt forkullede rester i 

 høide med den oprindelige overflade; dybere har træet ikke kunnet 

 forkulles og var derfor nu ganske fortæret, men havde eftci'ladt sig* 

 et skarpt afgrænset hulrum, 20 — 30 cm. dybt og ca. 8 cm. i tvcr- 



1) Denne grav er katalogisere! B. 5730 og piibliceret i B. M. Aarb. 1903, 

 no. 3, s. 4. 



^) Bestemmelsen er velvillig udført af dr. J. Brunchorst. 



22 



