24 Haakon Schetelig. [No. 7 



senere folkevandringstid end med vikingetidens fuldt udviklede stil; 

 det fremstiller et dyr, hvis fire ben tydelig sees, medens hovedet er 

 defekt og usikkert; mellem for- og bagbenet ligger paa hver side 

 en baandsløife. Særlig fødderne har en meget karakteristisk form 

 med lange tilbagebøiede klør. — Jeg mener efter dette, at den fore- 

 liggende grav er den ældste af dem, som er undersøgt paa Mykle- 

 bostad, og i det hele en af de tidligste vikingegraver, som kj endes 

 paa hele Vestlandet.^) 



III. Omtrent 5 m. syd for den foregaaende grav var der paa 

 haugens bund et lag af kul, 1.60 m. langt. 1 m. bredt og gjennem- 

 gaaende 0.25 m. tykt. Mellem kullene, som tildels forekom i tem- 

 melig store stykker, var blandet klumper af muld og sand. Gjen- 

 nom hele Rullaget var der spredt en mængde brændte ben, for 

 største delen i temmelig store stumper, samt smuler af et ganske 

 knust bryne, tydeligvis splintret ved branden paa ligbaalet. For- 

 øvrig var alle oldsager samlet paa et sted, lidt nordøst for midten 

 af kullaget. Her var kunstig dannet en liden grop i den oprinde- 

 lige jordbund, hvori der var nedlagt en mængde rensede store styk- 

 ker brændte ben, dækket af fin kulsort muld. Omkring gropen var 

 alle oldsagerne omhyggelig sammenlagt som en ramme om benene, 

 de større gjenstandé øverst, de mindre under; det er derfor næsten 

 bare de større ting, som sees paa plantegning og fotografi, fig. 20 

 og 21. Der fandtes ikke noget gravkar, og heller ikke spor af 

 noget dække, hverken over eller under graven. 



Yed sammenligning med andre fund, saaledes med grav I i 

 denne haug, blir det sandsynligt, at kun de rensede ben i midten 

 hidhører fra et menneske, medens ben af husdyr har været spredt 

 mellem kullene. Der har for denne gravs vedkommende ikke været 

 leilighed til at faa spørgsmaalet afgjort ved en zoologisk bestem- 

 melse. 



Udenfor kullagets nordvestre ende var der i den oprindelige 

 jordbund nedskaaret to firkantede huller, henholdsvis 0.30 og 0.40 

 m. i tvermaal, 0.32 og 0.50 m. dybe og i omtrent 0.75 m. afstand 

 fra hverandre. Da de fandtes, var den øvre kant omsat med 

 mindre sten, og i det indre fandtes svage spor af ubrændt træ. 

 Videre fremkom der udenfor kullagets modsatte ende tre lignende 

 huller, ligeledes nedskaaret i den faste grusbund og næsten helt 



^) Denne og de følgende graver i hang no. 2 er katalogiseret B. 5807 og 

 piibliceret i B. M. Aarb. 1903, no. 13, s. 18—28. 



