32 Haakon Schetelig. [No. 7 



laget. Der er dog den ikke uvæsentlige forskjel, at gravkarret 

 mangler, hvilket formodentlig hænger sammen med, at denne grav 

 er en del ældre end de to første. Derimod kan vi ogsaa her iagt- 

 tage den skik at ødelægge endel af gravgodset, der er saa karak- 

 teristisk for vikingetidens brandgraver. I den foreliggende grav er 

 begge sverd sammenbøiet og skjoldbulen banket sammen; desuden 

 er borets spids bøiet saa meget, at redskabet er gjort ubrugeligt, 

 og den lange Ijaa er sammenbøiet, saa at spidsen berører skaft- 

 enden. Paa de andre sager sees ikke spor af forsætlig ødelæggelse. 

 Denne skik har som bekjendt stadig gjort sig gjældende ved brand- 

 graver, men aldrig ved graver, hvor liget er jordet ubrændt. I 

 grav II fandtes saaledes ikke spor af nogen mishandling af old- 

 sagerne, medens sverdet i grav I var bøiet midt paa i mere end 

 ret vinkel; de andre sager i denne grav var ikke skadet. I den 

 af Lorange undersøgte grav var et sverd bøiet sammen, en øks 

 og en skjoldbule forhugget.^) 



lY. I haugens søndre del, omtrent 7 m. sydøst for grav III, 

 fandtes et horizontalt kullag, som laa 17 — 25 cm. høiere end hau- 

 gens bund; det var omtrent 2 m. i udstrækning fra nord til syd, 

 noget over 3 m. fra øst til vest. Over hele dette omraade fandtes 

 smaa, spredte kulstumper, overalt blandet med muld, og enkeltvis 

 stykker af brændte ben, tinder af en linhekle og en del klinknagler. 

 Som det fremgaar af planen fig. 30, var heller ikke de større 

 gjenstande samlet paa et sted; dog laa alle i gravlagets søndre 

 del. Skjønt graven var udstyret med to kar, var dog alle de 

 brændte ben spredt mellem kullene og ingensteds samlet i en hob, 

 saaledes som det var tilfælde med benene i de to andre brandgraver 

 i haugen. Broncekarret i kullagets vestre del indeholdt hverken 

 ben eller kul, men under dets rand blev fundet lidt mose, som 

 sikkert nok er bragt hid forsætlig, da graven ikke var anlagt paa 

 den oprindelige jordbund. Jernkjedelen, som fandtes ved gravens 

 østre ende, dækkede vistnok over kul og brændte ben, men ikke 

 over nogen samlet benhob. Under og nærmest omkring kjedelen 

 fandtes derimod under kullaget et temmelig tykt lag af gul, ren 

 grus, som kun forekom paa dette ene sted. Flere steder over 

 kullaget kunde der følges et tyndt lag af ubrændte trærester; 

 bcdst bevaret var de, hvor de kom i berøring med broncekarret, 



') Til nærmere oplysning om denne skiks udbredelse og forklaring se 

 0. Ryg}i: Om den yngre Jernalder i Norge. Aarb. f. n. Oldk. 1877, s. 181—190. 



