68 Olaf Bidenkap. [No. 9 



En fortegnelse over de arktiske bryozoer vilde, i snevrere forstand, egentlig 

 onifatte de saakaldte høiarktiske gebeter: Barentshavet, Karahavet, Spitsbergen 

 og Franz Josefs land. Jan Maj^en, Nordisland, Nordgrønland og det nordlige 

 Alaska. Jeg har dog fundet i min fortegnelse at burde medtage de bedst kj endte 

 subarktiske omraader, dels fordi den arktiske og boreale bryozofauna ingenlunde 

 er skarpt adskilte, dels fordi mange forskere anvender betegnelsen „arktisk" for 

 alt nordenfor polarcirkelen, altsaa i den geografiske betydning af ordet. Jeg 

 liar ligeledes fundet det rigtigst kun i store træk at angive arternes udbredelse,. 

 da mere detaljerede opgaver bør være de mindre lokalfaunaer overladt og kun 

 vilde virke forstj^rrende paa det oversigtlige. Litteraturhenvisningerne vil vist- 

 nok lette indhentning af oplysninger om dybdeforholdene og udbredelsen inden 

 de specielle havomraader. Ved udarbeidelsen af foranstaaende tabel er følgende 

 orfatteres opgaver anvendte: 



Det nordlige Norge: Aurivillius, Bidenkap, Busk, Danielssen, Nord- 



GAARD, Norman, Sårs, Smitt. 

 Barentshavet: Bidenkap, Hincks, Smitt, Stuxberg. 

 No vaj a-Semlj a: Stuxberg. 

 Karahavet: Levinsen, Stuxberg. 

 Spitsbergen og K. Karls land: Andersson, Bidenkap, Smitt [Beeren Ei- 



land: Bidenkap]. 

 Franz Josefs land: Eidley, Waters. 

 Jan Mayen: v. Lorenz. 



Grønland: Busk, Fabricius, Kirchenpauer, Norman, Vanhøffen. 

 Nordamer.-ark t. Archipel: Busk. 

 Alaska: A. Robertson. 

 Island: Hincks. 



Som generelle regler for de arktiske bryozoers biologi kan opstilles : 



1. Deres store evne til at akklimatisere sig. 



2. Deres afhængighed som fastsiddende former af havstrømmene med de i dem 

 raadende hydrografiske forholde. 



3. Bundforholdene spiller en stor rolle ved deres udbredelse. Vi kan betegne 

 dem som udpiægede karakterdyr, da de paa enkelte omraader er de 

 fremherskende former og der kan optræde i kolossale mængder (f. eks. ved 

 Øst-Spitsbergen). 



Med hensyn til de arktiske bryozoers vertikale udbredelse vil vi paa 

 enkelte gebeter, som f. eks. Spitsbergen, hvor en stadig og sterk isudvikling 

 virker hemmende paa det grundere havdybs animalske og vegetabilske liv, kun 

 linde en forholdsvis fattig littoralfauna, medens andre omraader, f. eks. Nord- 

 liavets kyster, der ved Golfstiømmens mildnende indflydelse holdes isfri, opviser 

 en rig LrN-ozobestand i litt oral- og laminariezonen. 



