14 Wihelm Ramsay 



kritiker, som djärvts framkasta en sadan förmodan och betecknat hans äteruppväckande 

 av deras ideer säsom en atavism, att han icke känt dessa tänkares skrifter än mindre 

 vidkändes beteckningen atavism. emedan lian varken pä fädernet eller mödernet härstam- 

 mäde frän dem. — Den kalla, med vars flöden Wiik tidigare släckte sin törst efter fi- 

 losofisk kunskap, var Eduard von Hartnianns arbeten i vilka han ocksä fann motvikt 

 tili den biichnerska niaterialismen. Vidare läste han med iver skrifter för och mot ut- 

 vecklingsläran och danvinismen. likväl ej sä mycket sädana, där frägorna besvarades frän 

 biologisk ständpunkt, än sädana där mera den principiella filosofiska sidan av spörsmälen 

 behandlades. Senare lämnade E. M. Caro, Karl du Prel samt halv- och helspiritistiska 

 författare ända ned tili fru d'Esperance bidrag tili den filosofiska och transcendenta ut- 

 smyckningen av hans pä mineralogiens och geologiens grund uppresta trialistiska tanke- 

 byggnad. 



Konstruktionen av densamma begynte är 1876 och fullbordades nnder slutet av 

 hans levnad. Den inrymmes i nio digra band samt en vidlyftig prolog och epilog. Av 

 dessa är prologen, som bär titeln „Den triadisk-monistiska världsäskädningen. I. Ut- 

 kast tili en komparativ kosmologi. Pi'olog tili ett värdsdiama" utgiven i tfyck är 1901. 

 Tio är tidigare hade Wiik antytt sinä tankar om världen i en vid en professorsinstalla- 

 tion utgiven avhandling: „Utkast tili en allmän teori med särskild tillämpning pä mi- 

 neralogin och geologin." 



En uppgift pä titlarna tili de nio huvuddelarna av det stora arbetet är kanske 

 egnad att giva en föreställning om dess art. De äro: 



Prolog. 

 I. Andens värld. 



1. Z. Liljan vid korsefc. 



2. X. Excclsior! 



♦ 3. Y. Pu korsets berg. 



H. Själens värld. 



1. Mäniiiskan '(Dialog). 



2. Djuren (Monolog). 

 III. Materiens väld. 



1 . Jorden. 



2. Stenarna. 



3. Elementerna. 

 Epilog. 



Inhället i de i tryck utkomna avhandlingarna (Prologen och Utkast) är alltför 

 brokigt och osystematiskt för att kurnia refereräs i korthet. En ledande och äterkom- 

 mande ide är att visa. huru hela kosmos, är monistiskt förenad tili ett helt genom kon- 

 stellationer av triader, som i materiens, själens och andens världar sammanhälla de 

 enskilda delarna av det skenbara kaos, i det dessa enskilda delar höra tili ftere triader 

 säsom under- eller överordnade moment. Världen är sälunda uppbyggd av triader, be- 

 gynnande med urdynamidernas (+ 1, — 3 och + 2, se ovan !) och slutande med den tree- 

 nige Guden, och alla dessa omslutna av den stora världstriaden med Gud i ett hörn, 

 + oo i det andra och — co i det tredje. Pä motsatserna mellan + <x> och — oo bero 



Tom. 



