Ninnestal över Professoren Fredrik Johan Wiik 13 



beroende av relationen tili andra. Hari visade sig bristerna hos en dualistisk syn pä 

 tingen. Men oin man ersatte den med en trialistisk ocb vid sidan av de positiva och 

 negativa elementen införde en grupp av indifferenta, da ordnade sig förhällandena pä ett 

 „naturligt" sätt. Wiik antog nämligen att det fanns tre urelement med atomvikterna 1, 2, 

 och 3. Det första, vilket ingär i alla positiva element, kanna vi i forni av väte De 

 andra äro oss obekanta i enkel fonn, men det förra av dera bildar i sjufaldig form (7 • 2) 

 kväve, och det senare möter oss i syret, vars atomvikt av Wiik tages jämt lika med 16 

 eller =3-5 + 1. Genom att pä liknande sätt upplösa alla atomviktstal i enkla faktprer 

 och addender finner Wiik, att ettor förhärska i de positiva, tväor i de intifferenta och 

 treor i de negativa elementen. Dessa tai, av vilka + 1 betecknar öv.erskott av ur-kraft, 

 — 3 underskott och + 2 jämnvikt, äro uttryck för de s. k. „dynamiderna", materielösa 

 kraftcentra, som enligt en i de anföra arbeterna närin are utvecklad „atomkemisk teori" 

 pä kristallografisk grund tänkas samordnade tili de likaledes immateriella atomerna. I 

 denna fantasilek med siffror äro de av Wiik använda atomviktstalen ständig hela tai och 

 knnna avvika frän de verkliga atomvikterni i somliga fall ända tili 3 enheter och mera 

 (Br t. ex antages = 83 i st. f. 79,96; J = 131 i st. f. 126,68). Dessa differenser bero 

 enligt Wiik pä naturens ofullkomligheter. vilka framticla forskare böra utreda. 



En annan stor systematisering efter trialistiska principer gör sig gällande i Wiiks 

 „Kristallokemiska mineralsystem". enligt vilket även universitetets mineralogiska sam- 

 lingar voro ordnade. Som prov pä, huru den följde naturens anvisningar tili tredelning 

 mä blott anföras uppställningen av de tre stora „natuiiiga" huvudgrupperna, som sedän 

 i sin tur tredelades: Grupp I Silikaten, grupp II „Övriga salter" och grupp. III „Oxi- 

 der samt svavelmetaller och elementer." 



Tillämpad pä frägan om gneisernas och graniternas uppkomst läter den trialis- 

 tiska principen sälunda: „De tvänne motsatserna inom den primitiva formationen äro den 

 basiska (passiva) grönstenen och den acida (aktiva) graniten, genom vilkas växelverkan 

 i smältflytande tillständ i jordens urtid under inverkan av överhettat vatten och högt 

 atmosfäriskt tryck den intermediära resp. indiffirenta eller neutrala övergänslänken gneis 

 uppstätt". 



De anförda tillämpningarna av den trialistiska principen pä kemiens, mineralo- 

 giens och geologiens gebit voro blott förarbeten för en högre uppgift, utarbetandet av 

 en komparativ kosmologi. 



Redan jultiden 1869 hade Wiik författat en dock aldrig utgiven skrift: „Utkast 

 tili en antimaterialistisk filosofi", närmast riktad mot Biichners „Kraft und Stoff", och 

 sedän dess betraktade han det som som sin »mission i detta livet" att „genom en filo- 

 sofisk ide sammanbinda de särskilda vetenskaperna tili ett endta helt i en jämnförande 

 världslära. varigenom man skulle komma ifrän den oreda och förbistring, som räda inom 

 vetenskapernas värld och frän den inom det sociala livet". Denna frälsande ide blev 

 den „triadiska monismen". 



Ti-etalets herravälde i Wiiks indelningar och uppställningar och hans sätt att 

 spekulerä över tingens sammanhang hänvisa pä intryck frän Schelling, Oken och 

 andra naturfilösofer i det nittonde seklets början. Emellertid genmälte Wiik mot en 



XL. 



