Minnestal över Professorcn Fredrik Johan Wiik ■ 11 



anordningen lios de kling gränitkupperna och granitniassiven enligt hans tolkning domformigt 

 nppresta gneisskikten. Sä litet hade erosionen förmätt utträtta sedän de arkäiska ei*orna. 



Enligt Wiik kade urberget, sädant som vi nu se det, bildats närä jordytan, och 

 dess beskaffenhet lär oss, att förhällandena pä jorden vid urbergets uppkomst voro all- 

 deles andra, än de som rätt under senare geologiska perioder, frän den kambriska tiden 

 tili vara dagar, dä de fossilförande sedimentformationerna avsatt sig. Detta var i hu- 

 vndsak den \vernerska och sachsiska skolans uppfattning. Wiik ansäg vidare, att urtidens 

 avvikande geologiska och petrogenetiska processer berodde därpä, att den ännu tunna 

 litosfären. den första stelningsskorpan, underifrän starkt päverkades av de smältflytande 

 magmamassorna, uppifrän av ett hav, vars vatten var överhettat under trycket av en 

 pä kolsyra och vattenänga rik, tung atmosfär. Detta vore on konsekvens av den Kant- 

 Laplaceska teorin om jordens bildning, och under detta urtillständ bildades den för jor- 

 den och andra pä ytan stelnade planeter normala litosfären eller urberget, medan lager- 

 serien frän kambrium uppät bildats under avvikande förhällanden, beroende pä planetens 

 äldrande. Ur dem borde man icke draga slutsatser om tillständet under urperioderna, 

 dä de geologiska processerna voro mycket livligare och kraftigare. 



När forskningen under de senaste decennierna framdrog det ena exemplet efter 

 det andra pä förekoinster av konglomerat och äkta sediment ävensom basaltiska och ryo- 

 listiska eruptiv i urberget bäde i Finland och andra trakter och därigenom pävisade det 

 berättigade i en aktualistisk tolkning ocksä av de prekambriska bildningarna, förblev 

 Wiik ständaktig i sin uppfattning och förnekade helt enkelt de anförda bergarternas 

 sedimentära resp. vulkaniska natur. Han tolkade konglomeraten säsom eruptiv, jämför- 

 bara med klotgraniter, kvartsiter som magmabergarter o. s. v. 



Wiiks äsikter om urberget gjorde av honom en omtständare tili utvecklingsläran, 

 i synnerhet tili dar\vinismen. Saken är nämligen den, att säväl paleo- och biontologer 

 som geologer, vilka hylla descendensteorin, mäste förlägga de älsta organismernas liv och 

 utveckling tili de prekambriska perioderna, emedan den första faunan, d. v. s. den 

 kambriska redan är högt utbildad och differentierad. Men de prekambriska världs- 

 äldrarna äro just pimitivtiden, och emedan havets vatten dä enligt Wiiks mening var 

 överhettat och mättat med silikat och andra mineraliska ämnen i lösning, kunde varken 

 djur eller växter existera i detsamma, lika litet som pä land i den heta kolsyremättade 

 atmosfären, och bästa beviset för att sädana ej levät, är att vi i urberget ej funnit 

 fossil. Darwinisternas och aktualisternas antagande att de existerat, men att alla läin- 

 niugar av dem förstörts vid urbergsskiktens omkristallisation eller av andra orsaker, 

 var en cirkel i deras bevisföring. 



Det bör dock erinras om, att Wiik egentligen först under den senare delen av 

 sin forskarebana Iät dessa mot utvecklingens gäng spjärnande teorier träda i främsta 

 planet i sinä skrifter och uttalanden. Under tidigare är höllos de, om än förefintliga in 

 nnce, tillbaka av den unge forskarens studier i naturen och hans arbete att fylla de stoia 

 luckor, som funnos i värt vetande om Finlands berggrund. Därför äro hans äldre geo- 

 logiska avhandlingar med redogörelser för de tili olika delar av värt land företagna re- 

 sorna rika pä upplysningar, som ännu ega sitt värde. Visserligen äro hans förut an- 



XL. 



