Minnestal över Professoren Fredrik Johan Wiik 9 



tili ledamot av Mineralogiska sällskapet i S:t Petersburg, och är 1880 tili korresponde- 

 rarule ledamot av Mineralogical Society ä London. — Redan är 1876 hade lian kallats 

 tili korresponderande medlem av G-eologiska föreningen i Stokholm. — Tili hans ära 

 bar mineralet TViikit erhällit sitt namn. 



Under Wiiks studietid var den mikroskopiska petrograflen okänd. Först under 

 1870-talet tog den uppsving för att numera utgöra ett av de viktigaste gebiten inom 

 det rnineralogisk-geologiska läroomrädet. Det mäste räknas Wiik tili en mycket stor 

 förtjänst, att han autodidaktiskt tillegnade sig denna nya vetenskaps undersökningsmeto- 

 der ocb blev bäde en duglig forskare och en god lärare i densarnma. Hans mikro- 

 skopiska beskrivningar av särskilda finska bergarter äro de första i sitt slag i värt land 

 och hava mycket bidragit tili en mera ingäende kunskap om Finlands berggrund. De 

 blevo genast observerade av Zirkel, Rosenbusch och andra grundläggare av den moderna 

 petrologien, och det förringar icke hans värde, att yngre forskare, som hos dessa mästare 

 f att en bättre utbildning än han pä sin tid, sedermera pä ett fullständigare sätt bearbe- 

 tat detta forskningsomräde. 



' Av de tvänne vetenskaper, Wiik egde företräda, medgav geologien friare spel- 

 rum ät hans fantasi än syskonvetenskapen och öppnade vägen tili hans största intresse, 

 den „komparativa kosmologien". I främsta rummet blevo Finlands geologi, dess „pri- 

 niitivforruation" och bcrgarter föremäl för hans undersökningar. Men härvid övergav 

 Wiik, som under sinä första forskareär känt sig dragen tili de ideer, som dä voro 

 unga och buro forskningens framsteg i sitt sköte, dessa för att väljä en väg, som allt- 

 mera avlägsnade honom frän den samtida forskningens strät. Tili denna egendomliga 

 utveckling bidrogo fiere omständigheter. Wiik själv uppger, att han med den romantisk- 

 idealistiska läggning, som var honom egen, reagerade mot den i hans ungdom flore- 

 rande materialismen, som fätt sitt uttryck särskilt i Biichners „ensidiga och alla högre 

 ideella syften negligerande arbete" Kraft und Stoff, och dä han trodde sig finna, att 

 materialismen gjorde sig bred även pä geologiens omräde med tillhjälp av Lyells aktua- 

 lism och Darwins läror, anlade han en med ären alit skarpare framträdande „antiaktua- 

 listisk och antidanvinistisk" syn pä frägor rörande jordens byggnad och historia. 



Vidare hade Wiik genom vistelsen i Freiberg kömmit den sachsiska skolan när- 

 mare. Här hade han i Erzgebirge lärt kanna det gneis- och skifferomräde, som för 

 Werner och hans efterföljare utgjort typen för urberget (men vilket enligt nyare under- 

 sökningar torde höra tili vida yngre system). Dess klassiska tredelning i en urgneis-, 

 urglimmerskiffer- och urlerskifferavdelning äterspeglar sig i Wiiks indelning av Finlands 

 urberg i en gneisavdelning, kallad laurentisk, en skifferavdelning, kallad huronisk, och en 

 kvartsittalkskifferavdelning, kallad takonisk, om än namnen äro länade frän Nordamerika 

 (och icke adekvata med vad där inryckes i de lika benämnda grupperna). För gneiser- 

 nas och andra urbergsskiffrars bildning tillskrev Wiik dock den eruptiva verksamheten 

 en större roll, än den sachsiska skolan gjort, och ville vid urbergets tolkning intaga en 

 som han kallade det ,,neptunistisk-plutonistisk", medlande ständpunkt mellan de neptunis- 

 tiska och plutonistiska äskädningarna. 



■ 



XL. '2 



