8 Wilhelm Ramsay 



häratas ur läroböckerna. I gengäld förde Wiiks ivriga försvar för sinä äsikter och po- 

 lemik mot andras hypoteser de studerandes tankar in pä frägor av större betydelse. 



Det stora stipendiäni Wiik skänkt värt universitet vittnar oin hans kärlek tili 

 högskolan och hans önskan att befrärnja mineralogiens och geologiens studium vid den- 

 sanima. 



Säsoin vetenskapsman bar Wiik utvecklat en mängsidig verksamhet pä mineralo- 

 giens oeh geologiens oinräde ävensom utgivit avhandlingar av spekulativt innehäll. 

 gäende utöver natnrvetenskapernas gränser. 



Det bästa och längst bestäende värdet komina helt visst hans mineralogiska arbe- 

 ten hafva. Wiik bar beskrivit ett stort antal in- och utländska mineral, pävisat op- 

 tiska anomalier och yicinalytor hos*dem. undersökt deras etsfigurer m. m. Det mest 

 uppskattade av hans arbeten är: ..Undersökning av förbällandet mellan de optiska 

 egenskaperna och den kemiska sammansättningen hos pyroxen- och amfibolarterna" (1885). 

 I detsamma pavisades, att utsläckningsriktningarnas och de optiska axelvinklarnas väx- 

 lande storlek sammaiihängde med bögre eller lägre järnhalt hos de ifrägavarande mine- 

 ralen. — Vidare bar Wiik utgivit en lärobok i mineralogi kallad „Mineralkarakteristik" 

 (1882). Den är i flere avseenden praktiskt uppställd för examinering av mineral och an- 

 vändes ännu för detta ändamäl. Med denna lärobok försökte Wiik införa ett nytt „för- 

 kortat" symboliskt beteckningssätt för kristallformerna. Medan dessa vanligen angivas 

 genom s. k. millerska tecken, d. v. s. tre indices (JiM) bänförande sig tili de tre kris- 

 tallaxlarna, sä att den första hör tili a-axeln, den andra tili i-axeln och den tredje tili 

 c-axeln, skall man enligt Wiik ocksä utsätta axlarnas tecken, sä att den allmähna formen 

 för en symbol bleve a h b K c,. När alla indices hava värdet 1, blir symbolen = abc. om 

 nägon av dem bar värdet O, utsättes varken axelns tecken eller index. Under sistnämda 

 förhällande blir verkligen en Wiiks symbol kortare än en millersk, t. ex. a i st. f. 

 (100), men i andra fall aro hans symboler, säsom innehällande sex skrivtecken längt ifräh 

 förkortade i jämförelse med de brukliga och för räkning vida mer praktiska tretaliga 

 beteckningarna för kristallernas ytor. Wiiks förslag har ej häller vunnit efterföljd. 



Vid sinä tidigare mineralogiska arbeten förblev Wiik pä iakttagelsernas säkra 

 grund. Men frän denna böjde han sig pä spekulationens vihgar, dä han i tvänne ären 

 1889 och 1893 utgivna arbeten sökte förklara ki'istallstukturernas och kristallformernas 

 sammanhang med snbstansernas kemiska konstitution. Utgäende frän en även av andra 

 lbrskare föi-sökt art av betraktelser över atomernas (eller deras ki-aftlinjers) stereokemiska 

 gruppering inom molekylen gick Wiik alit längre i konstruktioner och antagandeh över 

 kristallmolekylernas former och dessa molekylers anordning tili kristaller. Hans här 

 framställda uppfattning av atomgrupperingen i de kristalliserade kropparna sj r nes i nägra 

 fall konna giva uppslag tili tolkningen av de kristallografiska relationerna mellan vissa 

 mineral, men i allmänhet strider den i sä mänga stycken bäde mot föreställningar och 

 faktiska rön inom molekylarfysiken, att hans teori knappast kan päräkna beaktande, 

 och icke ens frammanat nägon vederläggning. 



Wiiks positiva bidrag tili mineralogiens framsteg hava emellertid hiivit med er- 

 kännande uppmärksammade, och som bevis därpä mä tjäna, att han är 1874 kallades 



Tom. 



