8 P. A. ØYEN. [No. 4 



ind paa ca. meterdybt vand (Petersen: De skalbærende mol- 

 lusker etc. pag. 122). De faunistiske forhold giver derfor allerede 

 et godt fingerpeg om, hvor vi har at søge datidens strand- 

 linje. 



Det interessante resultat, som denne statistiske analyse førte 

 til, saavel i og for sig ved forekomsten af egte atlantiske former 

 i en saavidt stor høide, som især den tilknytning, der viste sig 

 til afsætninger tilhørende det egentlige Tapes-niveau, bevirkede 

 imidlertid, at jeg sommeren 1903 udtog et nyt og betydelig større 

 materiale for en statistisk undersøgelse, der imidlertid endnu ikke 

 er fuldstændig tilendebragt. 



Denne analyse gav imidlertid et resultat, der om end ifølge 

 det foregaaende ikke uventet dog var noget overraskende, idet 

 der forekom nogle faa brudstykker og et ungt, lidet exemplar af 

 en form, der maatte bestemmes som Tapes decussatus Lin. 



Tingen kunde forsaavidt synes klar nok. Men nu forholder 

 det sig saa, at der i flere af vore postglaciale afsætninger fore- 

 kommer former af Tapes piillastra Mont., der ialfald tilsyne- 

 ladende nærmer sig T. decussatus, og det spørgsmaal har der- 

 for reist sig, om ikke under vore nordlige bredder i svundne tider 

 disse to former har ført over i hinanden gjennem et fælles- 

 udspring. For at bringe dette paa det rene maatte jeg fuld- 

 stændig revidere et meget stort materiale af disse former. Og 

 ikke nok hermed; for at vinde et klarere overblik og naa et 

 sikrere resultat var det nødvendig at gjennemgaa forandringsserier 

 af flere andre i de samme niveauer forekommende arter. Den 

 kritiske bedømmelse af disse forhold har ofte været meget van- 

 skelig og har skaffet stort besvær. Men resultatet, der forresten 

 ikke er helt nyt (cfr. Jeffreys: British Conchology, Vol. II. pag. 

 361), har stor betydning ved studiet af det skandinaviske Tapes- 

 niveau: Tapes decussatus Lin. og Tapes pidlastra Mont. 

 optræder gjennem hele vort lands postglaciale lagserier som 

 to gode og helt selvstændige arter. 



Naar det gjælder at fastsætte bestemte geologiske niveauer 

 af engere begrænsning, er de eurytherme, euryhaline og eury- 

 bathe arter lidet tjenlige; man maa da ty til de mere ømtaalige. 



