1905], TAPES DECUSSATUS LIN. OG TAPES-NIVEAUETS GEOL. STILLING. 9 



Men naar da spørgsmaalet reiser sig om stenotherme, stenohaline 

 og stenobathe former, maa man vistnok som regel nedstemme 

 sine fordringer til det absolute begreb ganske meget, saalænge 

 spørgsmaalet gjælder arten, men kan i mangfoldige tilfælde til 

 gjengjæld stemme fordringen ganske høit, naar spørgsmaalet 

 gjælder artsvarieteterne. 



Nu er man saa heldig ved bestemmelsen af det egentlige 

 Tapes-niveau at besidde ikke en enkelt eller nogle faa ømtaalige 

 former, men et helt samfund, hvis enkelte medlemmer med 

 hensyn til varietetsbegrebet viser sig meget ømfindtlige lige over 

 for havvandets forandringer med hensyn til temperatur, salt- 

 gehalt og dybdeforhold. Det er i denne forbindelse tilstrækkeligt 

 at henvise til de i det foregaaende nævnte arter; men der gives 

 ogsaa en hel række andre, som indgaar i samme selskab. 



Faunistisk er saaledes Tapes-niveauet saa godt bestemt, 

 som en palæontologisk undersøgelse idethele kan give. Det 

 staar nu tilbage at betragte de rent geologiske forhold og de i 

 forbindelse med disse staaende geodynamiske fænomener. 



I nord for nedre Ullern gaar en fodsti op gjennem skoven, 

 og et stykke op, hvor denne fodsti støder paa et lidet bække- 

 leie, er dette skaaret ned i den omtalte, skjælførende sand- og 

 grusbanke. Denne bestod øverst af 3 dm. graabrun, meget 

 mørkfarvet muld, derunder kom 2 dm. skarpkantet, grovt for- 

 vitringsgrus af brunsort farve noget lig den overliggende mulds; 

 i dette lag fandtes endel fossiler. Derunder fulgte saa 3 dm. 

 graabrun strandsand, tildels noget grusblandet og forholdsvis 

 rigt skjælførende. Derunder kom saa strandgrus med fragmenter 

 af østersskaller; dette graabrune strandgrus er egentlig kun et 

 noget omvandlet forvitringsgrus, hvis karakter som terrestrisk 

 dannelse endnu er tydelig bibeholdt. Denne grusafsætning er 

 i begyndelsen af noget grovere beskaffenhed, men bliver i dyb- 

 den efterhaanden noget finere, antager en mere graa farve og 

 erholder samtidig mere og mere karakteren af et forvitringsgrus 

 af silurisk skifer, som er fulgt til en dybde af halvanden meter, 

 tilslut mere pakket med skarpkantede og tildels lidt afrundede, 

 næve— hovedstore stene. Denne sidst i dybden fulgte afsætning 



