1905.] DET GAMLE NORSKE ØNAVN NjarSarlog. 5 



Nerdheimum 1320 (efter afskrift fra 1409) ved siden af i 

 Nærdhreimum 1445, NG. I s. 342. Alle udgivere, undtagen 

 F. Jonsson 1 , og alle stedsnavneforskere 2 har opfattet haand- 

 skrifternes -log, -låg, -laug som oldn. -Iqg (-log). Til denne 

 opfatning tror ogsaa jeg at turde slutte mig. 



Skriftformen i AM. synes mig nemlig afgjørende at tale for, 

 at navnets oldnorske form har været Njardarlog, ikke Njardar- 

 laug. AM. er et haandskrift fra første halvdel af 13de aarh. og 

 det er efter al sandsynlighed skrevet af en nordmand (ifølge 

 Hægstad, Gamalt trøndermaal s. 97 af en mand fra Øst-Agder). 

 I dette haandskrift er o den sædvanlige betegnelse for g; en 

 sjelden gang tindes au som betegnelse for g, men o bruges 

 omvendt aldrig for diftongen au. 



Cod. Fris. viser ved sin skrivemaade (or) niardar låg i 

 samme retning som AM. Vokalen er i ønavnets sidste led ud- 

 trykt ved tegnet 6, som her kun kan betegne o, ikke au. 



Imod disse to haandskrifters vidnesbyrd kan man ikke til- 

 lægge skriftformerne med au i de andre sagahaandskrifter nogen 

 synderlig vægt. Mest bevisende maatte ialfald de forholdsvis 

 gamle haandskrifter af den ældste (Odd munks) Olavssaga være. 

 Men Ups., som er skrevet af en nordmand ikke senere end 

 ca. 1250, har flere gange au som tegn for q (3 gange paa 

 henved 8 tryksider: Augmundr s. 64 32 , 68 15 , haundom s. 68 4 ). 

 Her kan altsaa niardarlaug godt gjengive en oldnorsk udtale- 

 form Njardarlgg. Ogsaa Sth. (skrevet af en islænding ved aar 

 1300) har ikke sjelden au som tegn for o. 



1 I teksten i sin udgave af Heimskringla og i registeret dertil optager 

 F. Jonsson formen NjarSarlaug, idet han her følger Kringla og 

 Jofraskinna. 



- P. A. Munch, Beskrivelse over Kongeriget Norge i Middelalderen 

 (1849), passim; Nordmændenes ældste Gude- og Helte-Sagn (1854) s. 170: 

 M. Arnesen, Minder om hedensk Gudsdyrkelse i vore Stedsnavne (i 

 Indhydelsesskrift til Hovedexamen ved Fredrikshalds lærde og Real- 

 skole 1866) s. 60; O. Rygh, Minder om Guderne og deres Dyrkelse i 

 norske Stedsnavne (Tillæg til P. A. Munch, Norrøne Gude- og Helte- 

 Sagn. Ny Udg. ved A. Kjær, 1880) s. 19; NG. II s. 229; S. Bugge i 

 NG. XIV s. 279. — J. V i be, Søndre Bergenhus amt s. 166 bemerker, 

 vistnok med DN. XII 24 for øie: „Tysnesøen kaldtes i 13de aar- 

 hundrede Niardarlaug." 



