1905.] DET GAMLE NORSKE ØNAVN Njardarlgg. 9 



ældste Gude- og Helte-Sagn, 1854, s. 170) opfattet Njardarlgg, 

 idet han har forklaret navnet som „Njords lagdømme" 1 . 



Allerede i kongesagaerne lyder ønavnet Njardarlgg i dativ 

 (or) Njardarlgg, medens vi skulde vente en dativform *Njardar- 

 Iggum, ligesom det heder i Prændalggum. Ved Njardarlgg har 

 der fundet sted en overgang fra intetkjøn flertal til hunkjøn 

 ental, fremkaldt derved, at ønavnene i nordisk har hunkjøns 

 form. Paa lignende maade er appellativet sekkr m. i hunkjøns- 

 formen Sekk brugt som ønavn, og ønavnet Lofot har hunkjøns 

 form, skjønt andet sammensætningsled fotr er hankjønsord 

 (S. Bugge, Arkiv XX s. 351). Ved Njardarlgg var overgangen 

 fra intetkjøn flertal til hunkjøn ental saa meget lettere, fordi i 

 nominalbøiningen nom. akk. n. pl. formelt faldt sammen med 

 nom. f. sg.; jfr. hunkjønsformen Igg, gen. lagar (norsk dial. 

 log f.) i sene oldnorske diplomer fra middelalderen. 



Som navnet Njardarlgg viser, maa der paa Tysnesøen 

 engang have været et midtpunkt for dyrkelsen af guden Njord. 

 I forbindelse med ønavnet Njardarlgg behandler jeg nu et sjø- 

 og gaardnavn paa denne ø, som mulig kan hjælpe os til at 

 bestemme, til hvilken del af øen denne Njord-kultus fortrinsvis 

 har været knyttet, og til at belyse denne kults eiendommelighed. 



II. 



I Tysnes sogn paa Tysnesøen tindes en gaard Vevatne (gn. 

 118). Gaardens navn udtales nu ve vattna og kjendes fra 16de 

 aarh. af i følgende skriftformer: Vewatne NRJ. II s. 528, Veuann 



1 Denne forklaring gjentager M. Arnesen anf. st., og den har fundet til- 

 slutning hos S. Bugge og K. Rygh (NG. XIV s. 279). 0. Rygh (Minder 

 s. 19) udtaler sig derimod ikke om den sproglige betydning af ønavnet 

 Njardarlgg. 



