20 MAGNUS OLSEN. [No. 5. 



Jeg vender nu tilbage til stedsnavnet *Vévatn og til det 

 spørgsmaal, hvortil dette navn i forbindelse med ønavnet 

 NjardarlQg gav anledning: Ved vi noget om, at dyrkelsen af 

 Njord har været knyttet til hellige sjøer? Af det foregaaende 

 har vi seet, at dette spørgsmaal maa besvares bekræftende. I 

 den eneste udførlige beretning, vi har om denne guddoms (Njords 

 eller Nerthus's) kultus, spiller guddommens bad i en skjult 

 liggende sjø (secreto lacu) en betydningsfuld rolle. Min gjæt- 

 ning om, at sjøen *Vévatn paa NjardarlQg engang i førhistorisk 

 tid har været knyttet til Njords dyrkelse, har derved vundet i 

 sandsynlighed. * Vévatn kan, efter hvad jeg s. 12 f. har anført, 

 ligesom Tacilus's sjø betegnes som en secretus lacus. 



Man kan dog gjøre følgende berettigede indvending. Af 

 hellige sjøer, ligesom af hellige kilder og elve, findes der en stor 

 rigdom baade i Norge (jfr. *Helgisjor s. 12 og elvenavnstammerne 

 Helg- og Vigd- Elven. s. 98, 296) og i de germanske lande 

 overhoved (jfr. Mogk, Pauls Grundriss 2 III s. 156 f.). Det er 

 derfor kun, hvad vi skulde vente, at den store ø Njardarlog 

 ogsaa har et saadant „helligt vand" at opvise. Der er ingen 

 ligefrem tvingende grunde til at antage, at * Vévatn sigter til 

 dyrkelsen af netop den guddom, hvis navn danner første led i 

 øens navn. 



Jeg indrømmer gjerne, at den formodning om sjønavnet 

 * Vévatn, som i det foregaaende er fremsat, endnu ikke er hævet 

 til sandsynlighed. Men jeg gaar nu videre i min undersøgelse 

 og skal i det følgende fremdrage en anden omstændighed, som 

 synes at kunne støtte denne formodning og som maaske ogsaa 

 i andre henseender turde være af vigtighed. 



IV. 



De 7 germanske stammer, som i fællesskab dyrkede Nerthus, 

 maa efter gangen i Tacitus's fremstilling have boet nordenfor 

 langobarderne. Der er da ingen tvil om, at den ø (insula in 



