MAGNUS OLSEN. [No. 5. 



ved den historiske tids begyndelse tinder vi i det vestlige Norge 

 (i Hgrdafylki eller det nuværende Søndre Bergenhus amt) bosat 

 en stamme Hyrdar, som ved sit navn, der er identisk med 

 Harudes, gjør det sandsynligt, at den engang har tilhørt samme 

 folk som Ptolemæus's Xaqovdeg og som Harudes ved Rhinen. 

 Det tør vistnok antages, at disse harudiske stammers oprinde- 

 lige, fælles bopæl er at søge i Jylland. 



Haruderne synes saaledes at have været en af de stammer, 

 som i tiden nærmest etter Kristi fødsel udgjorde det af Tacitus 

 antydede Nerthus-amfiktyoni, om vi tør bruge dette udtryk. 



En afdeling af disse haruder synes at have sat over fra 

 Jylland til Norge, hvor de slog sig ned i det efter dem benævnte 

 landskab Hgrdcdand og senere smeltede sammen med egnens 

 ældre norske befolkning. Paa lignende maade tør man formode, 

 at ryger ne i Rogaland (landskabet syd for Hor6aland) er ud- 

 gaaet fra rugierne {Rugii) ved Østersøen. Det var da naturligt, 

 at haruderne, ialfald hvor de var i overvægt, ogsaa i sit nye 

 hjem i Norge samlede sig om den eiendommelige Nerthus-kultus, 

 som de sandsynlig havde ført med sig fra Danmark. 



Harudernes indvandring til Vest-Norge har fundet sted før 

 500 e. Kr., da vi hos Jordanes finder de norske horder omtalte 

 under navnet Arochi (feil for Arothi, Harothi). Kanske er det 

 én og samme folkebevægelse, som har tvunget haruderne til at 

 vende sig dels mod nord til det vestlige Norge, dels sydover og 

 vestover til egnene ved Rhinen, hvor vi ved midten af Iste aarh. 

 f. Kr. træffer paa en stamme af haruder. Isaafald turde hor- 

 dernes indvandring til Norge være at sætte til ikke meget senere 

 tid end omkring Kristi fødsel. 



Efter hvad jeg her har udviklet, maa det synes fuldt be- 

 rettiget, om man i de gamle hordske stedsnavne soger at paa- 

 vise minder om den samme Nerthus-kultus som den, vi udførlig 

 finder beskrevet hos Tacitus. 



Omtrent midt paa Hordelands kyst ligger den store ø Tys- 

 nesøen eller, som den ved hedendommens slutning hed, Njardar- 

 tyg. Dette navn betyder, som allerede s. 8 f. nævnt, „Njords lov 

 eller lagdømme", d. e. distriktet, som ved bindende overens- 



