1905.] DET GAMLE NORSKE ØNAVN Njardarhg 23 



komster er underlagt Njord, hvor „pax Njordi" hersker. Ved 

 sit navn er Njardarlgg fremhævet fremfor de øvrige øer i 

 Hor6afylki som et midtpunkt for Njord-dyrkelsen. Hid har 

 maaske horder fra det hele fylke stevnet for at deltage i fester 

 for Njord. 



En af de betydningsfuldeste ceremonier i den nævnte Nerthus- 

 dyrkelse var afslutningsakten, gudindens bad eller nedsænkning 

 i vand, som var knytlet til en ensomt liggende hellig sjø 

 (secretiis lams). 



Hvis de norske horder har ført denne kultus med sig fra 

 sit ældre hjem i Danmark, bør denne kultus, efter hvad jeg i 

 det foregaaende har udviklet, uden tvil stedfæstes til den nord- 

 lige (eller nordøstlige) del af Tysnesøen. Her skulde der altsaa 

 engang have været et ensomt liggende helligt vand. Dette 

 vand tror jeg i afsnit II at have paavist i „Vevatne" (nordøstlig 

 paa Tysnesøen), hvis oldnorske form hai" været * Vévatn. 



Saaledes belyser, som jeg tror, de to stedsnavne * Vévatn 

 og Njardarlgg hinanden gjensidig. Disse var egnede til at vække 

 en formodning om en bestemt eiendommelig Njord-kultus, i 

 hvilken en af hovedakterne var gudindens bad eller nedsænkning 

 i vand. Denne formodning har vi nu fundet bekræftet derved, 

 at * Vévatn og NjardarlQg forekommer i horder nes land, alt- 

 saa blandt en stamme, om hvilken det tor antages, at den netop 

 dyrkede Njord paa den nævnte maade 1 . 



1 Jeg har overveiet, om det skulde være muligt som det gamle navn paa 

 Tysnesøen at opstille en oldnorsk form Njardarlaug, som da ligefrem 

 kunde betyde „Njords bad (laug) 11 , cl. e. øen, hvor Njord dyrkedes ved 

 at bades eller nedsænkes i vand. Som s. 4 nævnt, skrives ønavnet i 

 flere sagahaandskrifter, samt i et diplom fra slutningen af 13de aarh.» 

 •laug. Men for det første er au her utvilsomt kun gjengivelse af den 

 vokal, som er opstaaet af a ved -w-omlyd ; jfr. bemerkningerne s. 5 f. 

 Og videre taler imod opfatningen af -laug som ordet for „bad" den 

 omstændighed, at vi har flere gamle norske stedsnavne, hvis første led 

 er genetiv af et gudenavn og hvis sidste led synes at være log: 

 *Frøyslog, *Tyslog (to gange); se s. 7 f. Naar man blot tog hensyn til 

 de ældre skriftformer og til den nuværende udtale af de sidstnævnte 

 stedsnavne, kunde disse vistnok føres tilbage til oldnorske former med 

 -log som sidste led. Men det vilde ikke være rimeligt at antage, at 

 dette -log i svagt betonet stilling var opstaaet af -laug „bad" ; thi 

 noget gudebad kjendes ikke fra Tys kultus. 



