26 MAGNUS OLSEN. [No. 5. 



auf dem Ding vollzogene rechtsgiltige Handlung, bes. Schenkung", 

 oldn. fiing o. s. v.) 1 . 



Tys helligdom paa nordsiden af Tysnesøen har sandsynlig, 

 ligesom sædet for dyrkelsen af Njord paa denne ø, været et 

 kultus-midtpunkt for et større landskab, mulig for hele Hor6a- 

 fylki. Man kunde derfor spørge: Er det fortrinsvis som kampens 

 og tingets gud, at Ty har havt sin helligdom paa Tysnes? 



Dette maa betragtes som muligt; men en anden opfatning, 

 som ikke helt udelukker den først nævnte, har dog maaske 

 større sandsynlighed for sig. 



Paa Tysnesøen har fra ældgammel tid af Njord og Ty 

 været dyrket saa at sige side om side. Njord er oprindelig 

 gudinden for jordens frugtbarhed; Ty har fra først af været 

 himmelguden eller solguden, der befrugter jorden og vækker 

 dens kræfter tillive. Det kan vanskelig være tilfældigt, at paa 

 det eneste sted i det vestenfjeldske Norge, hvor vi har et minde 

 om himmelguden Tys dyrkelse, der har ogsaa jordgud- 

 inden Njord havt sin helligdom. I andre folkeslags mytho- 

 logier vil man oftere træffe paa det forhold, at en himmelgud er 

 forenet med en jordgudinde til et gudepar. 



Gaard navnet Tysnes paa Njardarlgg synes at vise, at Ty 

 her fra først af fortrinsvis har været dyrket som himmelgud 

 og ikke specielt som krigsgud eller som tingfredens gud. Hvis 

 det nu, som jeg har formodet, er haruderne, der har bragt ikke 

 blot Njord-kulten, men ogsaa dyrkelsen af himmelguden Ty med 

 sig, da synes heraf at følge, at denne harudernes indvandring 

 til Norge har fundet sted, førend Ty var ophørt fortrinsvis at 

 være himmelguden og førend han var bleven opfattet som 

 væsentlig krigsgud. Derved kunde den formodning bestyrkes, 

 at harudernes indvandring til Norge ikke godt kan være senere 

 end tiden omkring Kristi fødsel. 



Professor S. Bugge gjør mig i denne sammenhæng op- 

 merksom paa to norske stedsnavne, som er dannede af folke- 



1 Om de forskjellige forklaringer, som er fremsat af (Mars) Thingsus, 

 samt om Tys dyrkelse i almindelighed, kan henvises til Mogk, Pauls 

 Grundriss 2 III s. 84 ff. 



