1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 43 



loste, er ikke sandsynligt. 1849 holdt han et Foredrag om „den 

 kirkelige Anskuelse", som han fremsatte i stor Klarhed. Det 

 heder her 1 : ...... Der gives Anskuelser — og det des mere, 



jo dybere og mere Livet tilhørende de ere — som uden at skye 

 Videnskaben eller frygte for Belysning af samme, dog ikke ved 

 nogen videnskabelig Demonstration lade sig overføre fra den 

 Ene til den Anden, men som — — — ad en anden Vei end 

 ved ydre, tvingende Beviser blive Overbevisningens Ejendom, 

 og til disse Anskuelser hører den, om hvilken her er Talen." .... 



Længere nede heder det, at han „beholder Ordet •» Anskuelse* 

 til at betegne den fgrundtvigske] Betragtning af Kirken og navn- 

 lig ai Forholdet mellem den christelige Troesbekjendelse og 

 Skriften, men tager dette Ord i en dybere Betydning, end man 

 lægger deri, naar man sætter det som synonymt med hvad der 

 i Almindelighed kaldes » Mening «. Han vil ved Ordet have be- 

 tegnet en indre Skuen, idet et vist Billede oprinder for Aandens 

 Øje i en bestemt Skikkelse og i større eller mindre Grad drager 

 det indre Menneske til sig." 



Vi skal ikke indlade os paa det Forhold til den theologiske 

 og historiske Videnskab, hvori Wexels her sætter sig med sin 

 „Anskuelse" og sin „indre Skuen". Stod han endnu 1849 paa 

 dette Standpunkt, saa kan man vide, hvor svag han har følt sig 

 1833, da Stenersen havde bebudet et Indlæg imod hans første 

 Afhandling. Han lagde ikke Dølgsmaal paa, at Kampen her 

 vilde blive ham ubehagelig, især da han ikke finder sig saa be- 

 fæstet i Sagen, at han kan klare det dunkle og tilfredsstillende 

 besvare alle Indvendinger. 2 Wexels har vel i det hele følt sin 

 Svaghed, hvor han skulde levere Arbejder af videnskabelig Natur, 

 hvor dybt han end her var stegen ned i Guldgruberne. Det ei- 

 da ogsaa let nok at paavise Mangler i disse Arbejder. Det 

 synes, som han ikke kan skrive Afhandlinger uden i Foredrags 

 Form, og han bliver i Utide oratorisk. Han bruger for mange 

 Ord til at bevise Ting, der er soleklare. Han kan finde de 

 urimeligste Ting i Modstandernes Tankegang, som naar han kan 



1 Theol. Tidsskr. f. d. norske Kirke II, 522. 



2 Wexels til Grundtvig 22 / 7 1833. 



