1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 51 



disse Salmer i Husene har vistnok været et stille Undermine- 

 ringsarbejde, og mange tør ved dem have faaet Syn paa, hvor 

 sørgeligt det stod til med Salmesangen i Kirken. Der maatte 

 imidlertid gaa 20 Aar hen, før man fik en Forandring. 



Der vil senere i dette Arbejde blive Anledning til at tale 

 om Wexels' Behandling af Sproget, der er højst forskjellig i hans 

 mange Skrifter. Han begyndte — som bekjendt — allerede 

 1823 med at udgive Prædikener, og siden kom der af og til 

 flere. I de 10 Aar, som hengik mellem Juleprædikenerne og 

 Betragtningerne, er der foregaaet en stor Forandring med det 

 opbyggelige Sprog hos Wexels. De mange Gjentagelser og ende- 

 løse Perioder fra tidligere Dage er man her saa nogenlunde fri 

 for. 1 Sproget er let, og det er, som det brede oratoriske Appa- 

 rat er lagt tilside. Wexels har forstaaet, at der i de daglige 

 Betragtninger skal tales et Slags Hverdagssprog, der dog aldrig 

 maa blive hverdagsligt. At Grundtvig og hans Venner ogsaa 

 i sproglig Henseende har havt Indflydelse paa Wexels, kan være 

 muligt, men vi tør Intet herom udtale. I sproglig som i enhver 

 anden Henseende var Wexels aldeles fri for enhver Tendens 

 imod det norsk nationale, der jo ogsaa i hin Tid var forholdsvis 

 lidet oppe, hvor meget der end blev sunget og talt og raabt 

 Hurra. For ham har der ingen Forskjel været paa Norsk og 

 Dansk, og vi kan da ogsaa finde Talemaader som : „ . . . tro vi 

 saaledes paa Sønnen og flye ham vort Hjerte 1 '. 2 „ . . . Der 

 gives mange, der driste paa sig selv"? Et Udtryk som „det 

 sorteste Lys" 4 var der vist i hine Dage Ingen, som opholdt 

 sig ved. 



1 Her er Undtagelser, f. Ex. No. 76. 



2 No. 97. Udtrykket „fli" = række hørtes blandt Tjenestefolk i min 

 Barndom. Ivar Aasen betegner det som „egentlig fremmed". 



3 No. 100. 



4 No. 79. 



