66 D. THRAP. [No. 6. 



pidans, især hvor der handles om, hvad der staar i Forbindelse 

 med Omvendelsen. Vi faar her alle de Anker mod Bogen, som 

 siden i en Aarrække blev gjentagne — om Skrøbelighedssynd, 

 hvor dennes Mulighed ikke er indskrænket til „et Guds Barn" 

 (Pont.) „maaske for at den uom vendte lettere kan faa Adgang 

 til at stjæle Trøst". „Romaner, Dands og Skuespil" er udeladt. 

 Læren om Kristi Nedfart og de deri liggende Muligheder kaldes 

 en „splinterny Nylære", om Forf. end kjender til, at den ikke 

 er det, medens Ingen har søgt at udbrede den før Wexels. 

 «Splinter nyt" er imidlertid Læren om Helliggjørelsens Fuld- 

 endelse ved Kjødets Opstandelse. Wexels' Lære maa være 

 falsk, og ve den, som lægger til eller tager fra. Forf. tilstaar, 

 at der i den nye Bog er meget godt, — men just derfor er den 

 farlig. Var alt falskt, saa var den det ikke. 



Før denne Bog udkom, havde Wexels fundet sig foranlediget 

 til at skrive sin bekjendte Bog «Aaben Erklæring til mine 

 Medchristne om min Anskuelse og Bekjendelse angaaende Christi 

 Nedfart til Helvede og Muligheden af en Omvendelse efter 

 Døden". Den udkom 1845 og blev snart udsolgt. I en Efterskrift 

 til 2det Oplag (1847) udtaler han sig om Brattens Bog med 

 dens Beskyldninger for at gjøre Vejen til Himmelen bred o: 

 «vitterlig med beraad Hu trodse Guds hellige Ord, tillade aaben- 

 bare Synder, lære, at man kan begaa dem og dog være en 

 Kristen" — alt dette er moderat mod, hvad der leveres i de pri- 

 vate Skrivelser, der alle var anonyme. Wexels saa sig nødt til 

 at antage, at Skriftet — om ikke forfattet af, saa dog — fandt 

 Medhold i Haugianernes Kreds, som han gjerne vilde betragte 

 med Agtelse. Imidlertid har jo ethvert noget udbredt Samfund 

 uværdige Lemmer, og Samfundet. skal ikke have Skylden for, 

 hvad saadanne begaar. Hans Hauge selv vilde naturligvis aldrig 

 have faret ind paa ham med Smædeord, om han end havde 

 fundet et og andet, der var hans Meninger imod. 



Wexels' Skrift er det første theologiske Arbeide, der saa 

 Lyset i Norge, siden hans Tidsskrift ophørte 1839. Det maatte 

 jo allerede som saadant have stor Interesse, og det fik megen 

 Udbredelse i dannede Kredse, hvor det gjorde Wexels' Navn 



