1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 67 



bekjendt og vel sagtens bidrog til at forøge hans Indflydelse 

 samtidig med, at det gjorde ham til den mest forhadte Skikkelse, 

 der nogensinde her hjemme er fremstillet for Massernes om- 

 taagede Blik. Naar Bogen nu hverken læses eller kjendes, 

 maa det vel siges, at den selv bærer Skylden, efter i sin Tid at 

 have bidraget meget til, at man fik et klarere Syn paa dens 

 dunkle Gjenstand, der i Herslebs Tid synes at have været 

 ukjendt endog lor norske Theologer. 1 Det er en tung Materie, 

 og det var ikke at vente, at der om den skulde skrives let, men 

 Stiien er knudret, Perioderne lange — S. 50 er 1 Periode ~ 

 6 Linjer, S. 57 do. -i- 4 Linjer — og de mange Forklaringer 

 over alle mulige Enkeltheder gjør det tungt at følge med. 

 Wexels har øjensynlig skrevet med Ængstelse for, at Noget 

 skulde blive utydeligt og svævende. Han har derfor tåget for 

 meget med og gjort Skriftet mindre populært. Paa at over- 

 bevise sine Modstandere har han vist aldrig tænkt. Han kjendte 

 godt til, at de Folk overvindes ikke ved saadanne Vaaben, som 

 her kunde bruges. Det har derimod været ham om at gjøre, at 

 Menighedslemmer med en højere Dannelse maatte faa de rette 

 Tanker om den vigtige Gjenstand og vel tillige om ham selv, 

 medens han betegnedes med de voldsomste Prædikater af Læg- 

 folk. Det er i høj Grad hinderligt ved Læsningen, at Wexels 

 sammenblander sin Stilling som Theolog og som Prædikant. 

 Hjertets følelsesfulde Udtalelse blandes ind i Ræsonnement om 

 rent theologiske Spørgsmaal. Om dette just ikke forvirrer, saa 

 gjør det Læsningen til et Arbejde, som uden theologisk Dannelse 

 vil blive tungt eller kjedeligt, medens Theologer vil finde altfor 

 meget, der siger sig selv og ikke hører hjemme, hvor et skarpt 

 videnskabeligt Spørgsmaal er til Behandling. Hans Argumenta- 

 tion kan stundom være skrøbelig. Af Mt. 12, 42 slutter han, at 

 Synd kan forlades i det hinsidige, og naar man vil forklare 

 Stedet efter Mr. 3, 29, hvor det staar om den samme Synd, at 

 den aldrig i Evighed skal forlades, saa linder Wexels det for 

 sin Del rimeligst at forklare Markus-Stedet efter Mathæus. Her 



1 S. o. S. 55. 



