1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 73 



megen Sikkerhed taler han om Helliggjørelsens Fuldendelse her 

 paa Jorden, og af denne synes han at gjøre Anvendelse paa sig 

 selv: „Hvad der har bevæget mig til at forfatte og udgive denne 

 Bog, har visselig været ædle og hellige Bevæggrunde. Jeg har 

 overvundet enhver ond Bevæggrund." — 



Der var nu tændt en Brand. Olaus Nielsen talte om Kamp 

 paa Liv og Død, og om at Statskirken beviser sin Falskhed. 

 At bryde med den og i Masse forlade den var Noget, som 

 vistnok mange ansaa for en simpel Sag, efter at Dissenterloven 

 af 1845 var given. Man talte om, at det kunde komme til det 

 yderste, og at den truende Fare maatte afvendes. 1 Man havde 

 i Løbet af et Par Aar faaet vide, hvor overordentlig meget der 

 ved hidsende Skrivemaade kan udrettes i Masserne, naar de har 

 fundet sin Mand. Det var kun i Almindelighed, Hans Hauge 

 bragte frem de gamle Profetord under sine Angreb paa Presterne, 

 men Olaus Nielsen optog denne Methode med en ganske anden 

 Kraft og Frimodighed mod Wexels, hvem han med fuld Ret 

 antog for en fremragende Repræsentant for den hele Gejstlighed. 

 Paa samme Tid som Olaus Nielsen udviklede sig ved Læsning, 

 tør man sige, at han levede paa Wexels. Det blev hans Op- 

 gave at fremstille denne, hans Gjerning og hans Lære saaledes, 

 at Menigheden i ham ikke alene maatte se en vildfarende Lærer, 

 men noget ondt, en Udsending fra den onde selv, en Mand, der 

 ved alt, hvad han foretog sig, kun udbredte det onde, Løgnen, i 

 Menigheden og aabnede Himlens Porte for al Ugudeligheds 

 Bærere. Det faldt neppe Nogen ind at tvivle paa 0. Nielsens 

 Ærlighed, medens han med fuld Bevidsthed Maaned efter Maa- 

 ned skildrede Wexels som den mest fuldendte Hykler. Det var 

 en til det yderste gaaende Fanatisme, der maaske ikke kan und- 

 skyldes med Mandens Ærlighed. Uden personligt Had til Wexels 

 synes han at have sat sig til Opgave at tegne ham saa sort 

 som muligt — ja som noget hartad djævelsk, og han maatte 

 vide, at slig Tale i Forbindelse med Tanken om Krænkelse af 

 Pontoppidan og Forførelse af Ungdommen til Øjenslyst, Kjødslyst 



1 R. T. Fenger, s. o. S. 65. 



