80 D. THRAP. [No. 6. 



mere og mere opsat paa Grundtvigianismen i Almindelighed, — 

 vel ikke mindst efter at Fredrikshald havde faaet en af de videst 

 gaaende Grundtvigianere, Carl Wille, til Prest, og denne milde 

 og tiltrækkende Mand havde vundet megen Yndest. I April 

 1855 spørger han efter at have behandlet Ole Vigs „Liv i Norge" 

 m. m., om det virkelig gaar an at blive længer i Statskirken, da 

 vi jo har den Befaling at skille os fra alt urent. 1 1856 omtaler 

 han Grundtvigianere og Wexelsianere som et ^forrædersk Gomplot, 

 der gribes paa fersk Gjerning i Majestæts- og Statsforbrydelse". 

 Det omtales som en given Sag, at Grundtvig har arbejdet paa at 

 omstyrte den lutherske Kirke i Danmark, og „de fornemste af 

 Wexelsianerne" maa have kjendt til dette og vedbliver dog med 

 at udbrede Grundtvigianismen. Ved sine Angreb paa Guds Ord 

 har Grundtvigianerne tilsigtet at gjøre Skriften undværlig, saa 

 Menneskene uden synderlig Modstand vilde give Slip paa den, 

 naar Tiden kom, at Kirken skulde forenes med den romerske 

 og man maatte overlevere Biblerne. „Den kirkelige Anskuelses 

 Kristendom er og bliver en af Djævelen opdigtet Kristendom." 2 

 Dette Aar (1856) traadte — som bekjendt — Lammers ud 

 af Kirken, og 0. Nielsen vovede ikke at fordømme dette Skridt. 

 Det bragte ham til en Række Betragtninger over Barnedaaben, 

 hvilken ikke kunde være nødvendig, da vi har Kristi egne Ord 

 for, at Børn ikke er besatte af Djævelen. I de følgende Vidt- 

 løftigheder faar man Indtryk af, at han ligesom snakkede sig 

 bort fra Daaben, og snart fulgte han Lammers paa Vej. Det 

 maa have været ved Nytaar 1857, da han i Januar d. A. i sit 

 Blad erklærer, at han ikke er Methodist. Han var nu paa 

 Vidderne, og det begyndte at se mistænkeligt ud med hans Ær- 

 lighed. 3 Samtidig er han i overhængende Pengenød under sit 

 store Foretagende med Optrykningen af Christian VI' s Bibel. Han 

 havde endnu i Juni 1857 1000 Abonnenter paa sit Blad, men 

 det var kun en ringe Del af, hvad han havde havt. Det gik 

 ham som Lammers. Man fulgte ham — til han tog det afgjørende 



1 Kirkelig Tid. VII, 292. 



2 Ibid. VIII, 305 ff. 



3 Cfr. A. Hauge i Norsk Kirketid. 1857 No. 27. 



