90 D. THRAP. [No. 6. 



Anklage mod politiske Modstandere og det en saadan, som var 

 under retslig Forfølgelse, men endnu ikke dømt, -- saa maatte 

 Welhaven blive en farlig Kritiker. 



Fra sin Barndom havde han i al sin Kaadhed, under Fade- 

 rens Øjne ved stadig Kirkegang og ikke mindst ved jævnlige 

 Besøg i Morfaderens klosterlignende Studerekammer — vel nu 

 væsentlig et Bedekammer 1 — samlet sig en varm inderlig 

 Følelse af Kristenlivets hellige Stilhed og af Gudstjenesten som 

 den hellige Næring for Troslivets gudbeaandede Flamme. Derfor 

 maatte alt, hvad der kunde virke stødende i Gudstjenesten, falde 

 tungt paa hans for den stille hellige Skjønhed luende Sjæl. Man 

 kan derfor let forståa, at han tidlig i dybeste Ærbødighed og 

 Anerkjendelse bøjede sig for Wexels og rnodtog et Indtryk af 

 Inspiration under hans stille Fremtræden i Kirken, medens Hessel- 

 bergs personlige Ophidselse og lidenskabelige Tale ikke mindre 

 end den fremmede Ild, han bragte ind paa Alteret, maatte byde 

 ham imod og fremkalde de kritiske Tanker. 



Det personlige havde her Intet at betyde, og naar Wexels 

 senere leverede oversatte eller rettede Salmer, der i sin Form 

 maatte virke forstyrrende paa Menighedens Andagt, kunde heller 

 ikke dette andet end saare hans fine Følelse for Gudstjenestens 

 hellige, milde Renhed i et og alt. 



Hesselberg har visselig været udenfor al Forstaaelse af det 

 fine, beaandede i Welhavens Opfatning. Dette synes klart at 

 fremgaa af hans Forsvar, hvori han aldeles ikke gaar ind paa 

 det, som det her gjælder, — Gudstjenestens Karakter og Prædike- 

 stolens Profanation. Welhaven saa Presten som Herrens Tjener, 

 der profanerede Helligdommen og — Tjenesten ved at behandle 

 fremmede Elementer og — behandle dem paa lidenskabelig 

 verdslig Vis. Det maatte være et Brud paa Helligdommens 

 Stilhed og Fred. Her kunde naturligvis fremføres meget af det, 

 vi har læst med Smerte fra denne sønderrevne Tid, men det 

 vilde føre os for langt. Af alt, hvad der blev leveret i denne 

 Strid, tør Welhavens Indlæg være det blivende. Det er gaaet 



1 Cfr. D. Thrap: Bidrag til d. n. Kirkes Hist. i 19de Aarh. II, 308-13. 



